ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/69/23

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" (04060, м. Київ, вул. Ольжича, буд. 27/22, офіс 2, )

до відповідача Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, м. Рівне, вул. С.Бандери,2, код ЄДРПОУ 03361678)

про стягнення 3 496 291 грн. 06 коп..

за зустрічним позовом Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія"

про визнання недійсними окремих умов договору постачання електричної енергії

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" в якому просить стягнути з останнього 3 496 291, 06 грн., що складається з нарахування пені за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення у розмірі 1 506 332, 70 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 1 797 869,58 грн., та 3% річних від простроченої суми у розмірі 192 088,78 грн..

Даний позов обгрунтовує наступним. 17.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" та Рівненським обласним виробничим комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" було укладено Договір постачання електричної енергії споживачу №749. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.08.2022 р. № 918/345/22 частково задоволено позовн Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" до Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про стягнення 9 364 861,70 грн.. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача заборгованість у розмірі 8 114 861,70 грн. та 121 722, 06 грн. витрат по сплаті судового збору.

Господарським судом Рівненської області видано наказ про примусове виконання рішення від 31.08.2022р. № 918/345/22. Позивачем пред`явлено вищевказаний наказ до виконання у зазначені строки.

Постановою Відділу примусового виконання рішень у Рівненській області відкрите виконавче провадження ВП № 69800765 від 07.09.2022 року.

Позивач зазначає, що за період з 25.02.2022 р. по 09.12.2022 р. утворилася заборгованість за Відповідачем у вигляді прострочення виконання грошового зобов`язання, що викладена у Додатку нарахування пені за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діє на день прострочення) у розмірі 1 506 332, 70 грн. (один мільйон п`ятсот шість тисяч триста тридцять дві гривні 70 копійок) інфляційні втрати у розмірі 1 797 869,58 грн., 3% річних у розмірі 192088,78 грн..

Станом на 09.12.2022 року Відповідач розрахунків перед Позивачем за порушення строків здійснення платежів за Договором не провів.

Ухвалою суду від 16 січня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

06.02.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду Рівненським обласним виробничим комунальним підприємством водопровідно-каналізаційним господарством "Рівнеоблводоканал подано відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує. При цьому зазначає наступне. Прострочення виконання зобов`язання зі сплати вартості поставленої електроенергії виникло не з вини РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», а є наслідком обставин непереборної сили. Вкрай скрутне матеріальне становище РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», що виникло після вторгнення російської федерації в Україну також підтверджене звітом незалежного аудитора ТОВ «Аудиторської компанії «Альфа-Аудит» про фактичні результати завдання з виконання узгоджених процедур з аналізу платоспроможності РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та надання пропозицій щодо боргу РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ТОВ «Енергостратегія» станом на 25.11.2022, складеним 25.11.2022.

06.02.2022 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду Рівненським обласним виробничим комунальним підприємством водопровідно-каналізаційним господарством "Рівнеоблводоканал" подано зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія", в якій просить визнати недійсними абзаци 3, 4 пункту 5.6. Договору №749 від 17.11.2021, укладеного між РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та ТОВ «Енергостратегія», якими передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та штраф у розмірі 15% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Договір про постачання електричної енергії №749 від 17.11.2021, згідно пункту 1.1., є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії та товарної продукції споживачу Постачальником та укладається з урахуванням статей 631, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до цього Договору, згідно із заявою - приєднанням, яка є додатком 1 до цього Договору. Згідно із даною заявою - приєднанням до договору про постачання електричної енергії споживачу, керуючись статтями 631, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановами НКРЕКП від 14.03.2018 №312, та ознайомившись з умовами договору про постачання електричної енергії споживачу на сайті електропостачальника ТОВ «Енергостратегія» в мережі Інтернет за адресом: http://energostrategy.com.ua, РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» приєднується до умов Договору на умовах комерційної пропозиції Постачальника з такими нижче наведеними даними. Відповідач вважає, що приєднання до Договору відбувається на умовах комерційної пропозиції Постачальника. Додатком №2 до договору постачання електричної енергії №749 від 17.11.2021 є комерційна пропозиція ТОВ «Енергостратегія», згідно якої розмір пені та штрафу не передбачено, у зв`язку з цим, дійсні положення абзаців 3, 4 пункту 5.6. Договору №749 від 17.11.2021 не відповідають комерційній пропозиції.

Відповідач зазначає, що при приєднанні до умов даного Договору Споживач не мав вільного волевиявлення на укладення договору, що містить положення про встановлення пені за прострочення оплати послуг та, відповідно, штрафу що передбачені абзацами 3, 4 пункту 5.6. Договору №749 від 17.11.2021, оскільки умови комерційної пропозиції таких положень, на момент досягнення згоди на укладення договору, не містили та не містять на даний час.

Відповідач вважає, що оскільки приєднання до договору відбувалось на основі умов комерційної пропозиції ТОВ «Енергостратегія», які не містили та не містять посилань стосовно можливості застосування пені та штрафу, умови договору, передбачені абзацами 3, 4 пункту 5.6. Договору №749 від 17.11.2021 мають бути визнані недійними, так як Споживач не був належним чином усвідомленим із такими положеннями, а Постачальник, зазначаючи в комерційній пропозиції одні умови, а у договорі інші, умисно ввів Споживача в оману. Ухвалою суду від 06.02.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

03.03.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представником ТОВ "Енергостратегія" подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує. При цьому зазначає наступне. Відповідно до п. 5.7 Договору №749, комерційна пропозиція має містити інформацію про розмір пені за порушення строку оплати або штраф. У комерційній пропозиції не передбачено розмір пені, так як він передбачений у договорі. Відповідно до п. 5.6. Договору № 749 від 17.11.21р. вказано: «У разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання. Та штрафу розмірі 15%річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу». Тобто як пеня так і штраф та їх розмір передбачено Сторонами у Договорі. До цього вказує, що такий висновок корелюється зі змістом Договору в частині обов`язків Споживача, передбачених розділом 6, зокрема п.п. 7,9,11. Рішенням господарського суду Рівненської області від 08.08.22 року вирішено стягнути з Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 2, код. 03361678) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" (04060, м. Київ, вул. Ольжича, 27/22, оф. 2, код. 38765893) заборгованість в розмірі 8 114 861 (вісім мільйонів сто чотирнадцять тисячі вісімсот шістдесят один) грн. 70 коп. та 121 722 (сто двадцять одна тисяча сімсот двадцять два) грн. 06 коп. судових витрат. Вказане рішення суду набрало законної сили, Відповідачем не оскаржувалось, та наданий момент, перебуває на виконанні органами ДВС України на умовах розстрочення боргу. Зазначає, що обставини справи, позиція Відповідача (відзив) та правомірність і обґрунтованість вимог сторін були з`ясовані судами раніше: рішення господарського суду Рівненської області від 08.08.22 року у справі № 918/345/22 та ухвалу господарського суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року у цій же справі.

Зазначає, що доводи Позивача за зустрічним позовом про обставини укладення Договору, необізнаність з умовами підписаного Договору через обман чи умисел, спростовуються як виконанням такого Договору зі сторони Відповідача так і встановленими обставинами та волевиявленням сторін згідно змісту вищенаведених рішень судів.

06.03.2023 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду представником ТОВ "Енергостратегія" подано відповідь на відзив РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», в якій вимоги позову підтримує повністю. При цьому зазначає наступне. Підписуючи договір про постачання електричної енергії споживачу № 749 від 17.11.2021 року Позивач і Відповідач домовились про його істотні умови. Позивач виконав свої зобов`язання належним чином та своєчасно, по узгодженій ціні та в замовленому об`ємі надав електроенергію з січня 2022 р. по квітень 2022 рр. Існуючий борг в розмірі основного зобов`язання - 9 364 861, 70 грн. - це обігові кошти Позивача, які досі повернуті лише частково. Зазначає, що посилання Відповідача на висновки Постанови ВС у справі № 910/4926/19 від 25.06.20р. не можна вважати, такими, що підтверджують доводи відзиву на позовну заяву, так як там мова йде про безпідставність стягнення інфляційних втрат, оскільки розрахунок за договорами здійснено після надходження бюджетних коштів на рахунок з Міністерства оборони України з вини Державної казначейської служби України. Вважає, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Посилання на відомий лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.22р. не може бути універсальною, достатньою підставою для звільнення від відповідальності Відповідача, як діючого підприємства. Відповідно до Регламенту ТПП України цей лист не є законодавчо визначеною формою засвідчення форс- мажорних обставин. Наявна судова практика 2022 року резюмує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона повинна довести, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного випадку виконання зобов`язання. Іншими словами, потрібно доводити причинно-наслідковий зв`язок між обставиною та неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором). Обставини, які виникли у зв`язку з агресією російської федерації на території України мають безпосередньо впливати на можливість підприємства виконувати свій обов`язок щодо оплати боргу за використану електроенергію. У свою чергу, у примусовому порядку Відповідач виконує своє основне зобов`язання по Договору через розстрочку в рамках виконавчого провадження, та оплачує на користь Позивача визнану суму боргу.

Ухвалою суду від 07.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання 21.03.2023 року представники позивача та відповідача не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшла Заява про розгляд справи за відсутності повноважного представника. Позивач же причин неявки в судове засідання повноважного представника суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За приписами п. 1 ч.3 цієї ж статті якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президентом України підписаний Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який підтримано Верховною Радою. Воєнний стан в Україні введено з 5:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2212-IX від 21.04.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2738-IX від 16.11.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 07 листопада 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №8419 від 07.02.2023 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 06 лютого 2023 року №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами ст. 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" встановлено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

При цьому, статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами У країни може бути, змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Отже, навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційні права на судовий захист не можуть бути обмежені.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відтак, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін. Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позов ТОВ "Енергостратегія" підлягає частковому задоволенню, натомість у задоволенні зустрічного позову РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» слід відмовити. При цьому суд керувався наступним.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія", як постачальником та Рівненським обласним виробничо комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал", як споживачем укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу №749 від 17.11.2021 р. (далі по тексту Договір).

За цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1. договору).

Заявою-приєднанням до договору про постачання електричної енергії споживачу додаток № 1 між сторонами засвідчено вільне волевиявлення щодо приєднання до умов договору в повному обсязі та визначено перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" для початку постачання енергії.

Пунктом 5.7. договору визначено, що комерційна пропозиція до договору містить інформацію про ціну на електричну енергію, спосіб оплати, терміни (строк), розмір пені за порушення строку оплати або штраф, строк дії договору та пролонгації та інші умови.

Комерційною пропозицією додаток № 2 до договору про постачання електричної енергії споживача зазначено спосіб оплати та розрахунковий період - календарний місяць який встановлюється з 01 числа місяця до останнього дня цього ж місяця.

Актом прийому-передачі електроенергії від 31 січня 2022 року по договору позивач у січні 2022 року передав, а відповідач прийняв електроенергію на суму 10 137 507 грн. 72 коп. у тому числі ПДВ.

Актом прийому-передачі електроенергії від 01 квітня 2022 року по договору позивач та відповідач провели коригування електроенергії на суму - 85 138 грн. 30 коп. з попереднього акту.

Позивач виконав свої зобов`язання належним чином та надав електроенергії за період з січня 2022 року по квітень 2022 року на загальну суму 10 052 369 грн. 42 коп. у т.ч. ПДВ.

Відповідач прийняв та спожив, але не оплатив в повному обсязі її вартість на користь постачальника. Однак відповідач у свою чергу своє зобов`язання по оплаті за поставлену електричну енергію здійснив частково.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період з січня 2022 року по травень 2022 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 9 364 861 грн. 70 коп.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 08.08.2022 р. № 918/345/22 частково задоволено позов ТОВ «Енергостратегія» до РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" про стягнення 9 364 861,70 грн. 3 Відповідача стягнуто на користь Позивача заборгованість у розмірі 8 114 861, 70 грн. та 21 722, 06 грн. витрат по сплаті судового збору. Провадження у справі на суму 1 250 000. 00 грн. закрито у зв`язку з погашенням боргу. Господарським судом Рівненської області видано наказ про примусове виконання рішення від 31.08.2022 р. № 918/345/22 на виконання рішення Господарського суду Рівненської області від 08.08.2022 р. у справі № 918/345/22. Позивачем пред`явлено вищевказаний наказ до виконання у значені строки. Постановою Відділу примусового виконання рішень у Рівненській області відкрите виконавче провадження ВП № 69800765 від 07.09.2022 року.

Абзацем 3, 4 пункту 5.6 Договору зазначено, у разі порушення Споживачем строків оплати за Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та штраф у розмірі 15 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Згідно Додатку до Договору № 2 Комерційної пропозиції розрахунковим періодом є календарний місяць який встановлюється з 01 числа місяця до останнього дня цього ж місяця. По закінченню розрахункового періоду Споживач здійснює розрахунок за спожиту електроенергію згідно рахунку який виставляється Постачальником Споживачу на підставі підписаного Акту прийому-передачі електроенергії, але не пізніше 20-ти банківських днів.

Відповідачем у добровільному порядку не сплачується заборгованість за Договором в повному обсязі на умовах визначених Договором.

Зустрічні позовні вимоги Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" про визнання недійсними абзаців 3, 4 пункту 5.6. Договору №749 від 17.11.2021, укладеного між РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» та ТОВ «Енергостратегія», якими передбачено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та штраф у розмірі 15% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, не грунтуються на законі з огляду на наступне.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначає Закон України "Про ринок електричної енергії" № 2019-VIII (далі по тексту Закон, Закон № 2019-VIII).

За приписами статті 4 Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Відповідно ж до статті 56 цього Закону Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються:

1) найменування та місцезнаходження електропостачальника;

2) перелік послуг, що надаються електропостачальником;

3) ціна електричної енергії та послуг, що надаються;

4) показники якості електропостачання, зокрема якості електричної енергії;

5) види послуг з технічного обслуговування, які пропонуються електропостачальником;

6) умови та порядок відшкодування (компенсації), що застосовується у разі недотримання електропостачальником показників якості послуг, визначених договором, зокрема у разі виставлення невірного рахунка та/або несвоєчасного виставлення рахунка;

7) порядок та засоби повідомлення актуальної інформації щодо чинних тарифів, вартості послуг з технічного обслуговування, очікуваних змін цін та умов постачання електричної енергії;

8) порядок організації комерційного обліку електричної енергії та надання даних комерційного обліку електричної енергії;

9) порядок подання звернень, претензій, скарг споживачем та порядок їх розгляду електропостачальником, методи ініціювання процедур вирішення спорів;

10) строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору;

11) зобов`язання електропостачальника щодо надання споживачу інформації про захист прав споживачів, зокрема у розрахункових документах (рахунках);

12) права та обов`язки електропостачальника і споживача у разі неможливості виконання своїх зобов`язань та у разі тимчасового зупинення постачання;

13) інші положення залежно від специфіки та виду послуг, що надаються електропостачальником.

Аналогічні норми закріплені і в Правилах роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312.

Судом встановлено, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" та Рівненським обласним виробничо комунальним підприємством водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" Договір про постачання електричної енергії споживачу №749 від 17.11.2021р. містить всі вищенаведені істотні умови.

Договір про постачання електричної енергії споживачу №749 від 17.11.2021р. підписаний повноважними представниками його сторін та скріплений їх печатками. Вказане свідчить про вільне волевиявлення учасників правочину на його укладення, що, відповідно, в свою чергу, свідчить про відповідність такого волевиявлення внутрішній волі учасників.

З огляду на зазначене, безпідставним та необгрунтованим є твердження представника відповідача про те, що Договір про постачання електричної енергії споживачу №749 від 17.11.2021р. укладений шляхом приєднання до його умов на підставі заяви-приєднання до комерційної пропозиції.

Суд зазначає, що підписуючи Договір представник відповідача мав можливість і, крім того, був зобов`язаний ознайомитися з його істотними умовами, в тому числі щодо відповідальності за неналежне виконання договору, і в разі незгоди з ними скласти протокол розбіжностей та надати його постачальнику. Однак представник відповідача свідомо підписав вказаний договір чим виявив свою вільну волю на його укладення.

Таким чином безпідставним є і твердження відповідача про укладення договору під впливом обману чи умислу зі сторони постачальника.

Твердження відповідача про те, що умови договору, що укладається при переговорній процедурі не повинні відрізнятися від умов тендерної документації, що затверджена для процедури попередньо проведених відкритих торгів є безпідставним, так як таких норм жодна стаття Закону України "Про публічні закупівлі" не передбачає.

Натомість за приписами статті 40 вказаного Закону переговорна процедура закупівлі використовується замовником як виняток і відповідно до якої замовник укладає договір про закупівлю після проведення переговорів щодо ціни та інших умов договору про закупівлю з одним або кількома учасниками процедури закупівлі.

Зокрема, вказаною статтею передбачено, що при цьому від вимог, що були визначені замовником у тендерній документації не повинні відрізнятися предмет закупівлі, його технічні та якісні характеристики, а також вимоги до учасника процедури закупівлі, і жодним чином не зазначається про обов`язкову відповідність всіх умов договору, що укладається при переговорній процедурі, умовам тендерної документації, що затверджена для процедури попередньо проведених відкритих торгів.

Статтею 203 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України, ЦКУ) встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, відповідно до норм вказаної статті: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що зміст Договору про постачання електричної енергії споживачу №749 від 17.11.2021р. не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасників правочину є вільним і відповідає їх внутрішній волі; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а відтак відсутні підстави для визнання недійсними абзаци 3, 4 пункту 5.6. вказаного договору.

Як встановлено судом вище Відповідачем у добровільному порядку не сплачується заборгованість за Договором про постачання електричної енергії споживачу №749 від 17.11.2021р. в повному обсязі на умовах визначених Договором.

Абзацем 3, 4 пункту 5.6 Договору зазначено, що у разі порушення Споживачем строків оплати за Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені. Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, нарахованої протягом всього періоду прострочення зобов`язання та штраф у розмірі 15 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

З огляду на вищенаведене позивач за період з 25.02.2022 р. по 09.12.2022р. на суму заборгованості нарахував пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діє на день прострочення) у розмірі 1 506 332, 70 грн. (один мільйон п`ятсот шість тисяч триста тридцять дві гривні 70 копійок), за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 25.02.2022 р. збитки від інфляції у розмірі 1 797 869,58 грн. (один мільйон сімсот дев`яносто сім тисяч вісімсот шістдесят дев`ять гривень 58 копійок), 3% річних від простроченої суми за порушення строків здійснення платежів за цим Договором у розмірі 192 088, 78 грн. (сто дев`яносто дві тисячі вісімдесят вісім гривень 78 копійок).

За результатом розгляду вказаних вимог суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦКУ у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Суспільні відносини щодо укладання та виконання господарських договорів регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частина 1 ст. 173 ГК України містить визначення господарського зобов`язання, яким визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Тобто в розумінні ст. ст. 173 та 230 ГК України, неустойка (штраф, пеня) є різновидами господарських санкцій за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).

Відповідно до ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, на підставі вищевказаних норм закону, суд доходить висновку, що вимоги позивача грунтуються на договорі та законі, і, відповідно є правомірними.

Водночас, ч.ч. 1, 2 ст. 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України необхідно мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. За таких умов необхідно враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

За змістом зазначених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Застосовуючи свої дискреційні повноваження, суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а ч. 1 ст. 627 ЦК України визначає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором штрафу, пені, річних відсотків, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Отже, застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 ГК України, є можливим, оскільки суб`єкти господарських відносин наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення при укладанні договору санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня та штраф застосовуються за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №922/4294/19.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021 у справі №922/266/20 Верховний Суд зазначає, що заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

Виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки до її розумного розміру. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №902/538/18.

Враховуючи викладені обставини та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме - справедливості, добросовісності та розумності, зважаючи на інтереси обох сторін, беручи до уваги значний розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення позивачем, а також відсутність доказів понесення позивачем збитків, суд доходить висновку про можливість у даному випадку зменшення розміру пені на 50 % від заявленої позивачем до стягнення суми пені.

На переконання суду стягнення всієї заявленої суми пені є надмірною відповідальністю, що не відповідає правовому призначенню неустойки, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для відповідача.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищенаведене та те, що Позивач належними та допустимими доказами довів факт несвоєчасного виконання Відповідачем умов Договору про постачання електричної енергії споживачу №749 від 17.11.2021 року, а Відповідач зазначеного не спростував, позовні вимоги ТОВ "Енергостратегія" підлягають частковому задоволенню.

В той же час суд зазначає, що Відповідач не довів наявність підстав для часткового визнання недійсним умов вищевказаного Договору, а, відтак зустрічний позов останнього задоволенню не підлягає .

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у справі щодо розгляду первісного та зустрічного позовів покладається на Відповідача.

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВІРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" задоволити частково.

2.Стягнути з Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" (33028, м. Рівне, вул. С.Бандери,2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" (04060, м. Київ, вул. Ольжича, буд. 27/22, офіс 2, ) пеню у розмірі 753 166 (сімсот п`ятдесят три тисячі сто шістдесят шість) гривень 35 коп., 1 797 869 (один мільйон сімсот дев`яносто сім тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 58 коп. інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми у розмірі 192 088 (сто дев`яносто дві тисячі вісімдесят вісім ) гривень 78 коп. та 52 444 грн. 38 коп. судового збору.

3. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергостратегія" про стягнення пені у розмірі 753 166 (сімсот п`ятдесят три тисячі сто шістдесят шість) гривень 35 коп. відмовити.

4. У задоволенні зустрічного позову Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Рівнеоблводоканал" відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.