ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Справа№ 910/19575/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

За участю секретаря судового засідання Місюк О.П.

та представників сторін:

позивача - Франчук А.В.

відповідача - Куцмида В.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022

у справі №910/19575/21 (суддя - Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна"

до Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни

про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни про стягнення гарантійного платежу в сумі 217265,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Фізичною особою-підприємцем Гаасс Лесею Василівною свого зобов`язання з повернення суми гарантійного платежу після повернення об`єкту суборенди за договором суборенди №36/18 від 08.06.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 відкрито провадження у справі №910/19575/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.02.2022 до Господарського суду міста Києва Фізичною особою-підприємцем Гаасс Лесею Василівною подано зустрічну позовну заяву з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" про стягнення заборгованості по орендній платі у загальному розмірі 231656,13 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" зобов`язань за договором в частині сплати орендних платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2022 прийнято зустрічний позов Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни до спільного розгляду з первісним, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

15.06.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача за первісним позовом надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" просило стягнути з Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни гарантійний платіж у сумі 230938,20 грн, що еквівалентно 7894 доларів США та визначено відповідно до п. 4.1 договору.

У підготовчому засіданні 15.06.2022 без виходу до нарадчої кімнати постановлено протокольну ухвалу про прийняття до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 (повне рішення складено 27.10.2022) у справі №910/19575/21 первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" задоволено частково, стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" гарантійний платіж в сумі 206428,10 грн, в іншій частині первісних позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічних позовних вимог Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни відмовлено повністю.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за відсутності встановлених порушень господарського зобов`язання з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" в частині неналежної сплати орендних платежів чи завдання суборендарем збитків суборендодавцю, позивач має право вимагати від Гаасс Лесі Василівни повернення гарантійного платежу.

Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення гарантійного платежу, заявленого позивачем в сумі 230938,20 грн, суд встановив, що згідно рахунку №47 від 22.10.20218 та платіжного доручення №4892 від 23.10.2018 позивачем було сплачено відповідачу суму в розмірі 217265,58 грн, з яких 206428,10 грн гарантійний платіж, 10837,48 грн винагороди за адміністрування та обслуговування орендованого приміщення, яка відповідно до п. 4.1 договору є невід`ємною частиною орендної плати, а тому така винагорода має бути виключена з суми гарантійного платежу. Поряд з цим суд зауважив, що незалежно від визначення суми орендної плати за договором в еквіваленті до долару США, сума гарантійного платежу була фіксованою та визначеною і оплаченою в гривні, а тому відсутні правові підстави для перерахунку такої суми виходячи із зміни офіційного курсу гривні до долара США. Відтак, з відповідача була стягнута сума коштів гарантійного платежу у розмірі 206428,10 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Фізична особа-підприємець Гаасс Леся Василівна звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення первісного позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, порушено норми матеріального права.

На переконання скаржника, гарантійний платіж не підлягає поверненню позивачу з огляду на наявність у нього заборгованості з орендної плати, а також враховуючи пошкодження орендованого приміщення.

Гаасс Леся Василівна (тут і надалі відповідачка за первісним позовом) стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" (тут і надалі позивач за первісним позовом) використовувало спірне приміщення і повернуло його суборендодавцю лише 30.09.2021, а отже мало обов`язок з оплати орендної плати за вересень 2021 року. Повідомлень про відмову від договору матеріали справи не містять.

Крім того скаржник вказує на безпідставність тверджень позивача про неможливість використання спірного приміщення, у зв`язку з відсутністю електропостачання з 26.08.2021 по 10.09.2021, що спростовується змістом акту про події, які відбулися біля будівлі з нежилими приміщеннями, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 від 30.08.2021 (з якого вбачається, що працюють зовнішні блоки кліматичного обладнання), заявами свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В той же час відповідач стверджує, що позивач здійснював переїзд з орендованого приміщення ще до 26.08.2021, що підтверджується заявами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Також, за доводами скаржника, надані позивачем відеозаписи не можуть бути доказами по справі, оскільки при здійсненні зйомки не було отримано дозволу фізичних осіб на її проведення, а на відеозаписі 000 2627 1030р5(25)/mp4 у папці «регистратор шерифа» наявні ознаки монтажу відео, оскільки спочатку на відео зазначається час 14:26:28, а на 40 секунді відео час змінюється на 13:27:01.

З урахуванням викладеного, відповідач стверджує, що оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" не сплатило орендну плату за період з 01.09.2021 по 30.09.2021, у Гасс Лесі Василівни були всі підстави для зарахування гарантійного платежу в рахунок заборгованості за вересень 2021 року. При цьому позивач відповідає за всі пошкодження об`єкту суборенди в результаті демонтажу кондиціонерів.

Також до апеляційної скарги відповідачем додано нові докази (заяви свідків та відеозаписи) та три клопотання про витребування доказів, згідно яких скаржник просив суд витребувати наступні докази:

1) У Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна":

- договір оренди за адресою: м. Київ, вул. Степана Бандери, 9-Б;

- рахунки на оплату за новим договором оренди за адресою: м. Київ, вул. Степана Бандери, 9-Б за період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- квитанції та платіжні доручення на оплату послуг за новим договором оренди за адресою: м. Київ, вул. Степана Бандери, 9-Б за період з 01.01.2021 по 01.11.2021.

- відеозаписи з камер відеоспостереження у приміщеннях, переданих Товариству з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" в суборенду у період з 01.08.2021 по 01.10.2021 на яких зафіксовано факт вивезення меблів, речей, проведення ремонтних робіт, наявність або відсутність електропостачання у вищезазначені періоди.

2) У Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна»:

- договір з Товариством з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" про надання послуг з перевезення майна у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- договір з Акціонерним товариством «Софарма» в особі Представництва «Софарма АД в Україні» про надання послуг з перевезення майна у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- договір з Акціонерним товариством «Вітаміни» про надання послуг з перевезення майна у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- акт(и) наданих послуг по договору Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» із Товариством з обмеженою відповідальністю «Софарма Україна» у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- акт(и) наданих послуг по договору Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» із Акціонерним товариством «Софарма» в особі Представництва «Софарма АД в Україні» у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- акт(и) наданих послуг по договору Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» із Акціонерним товариством «Вітаміни» у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- рахунки на оплату послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» для Товариства з обмеженою відповідальністю «Софарма Україна» у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- рахунки на оплату послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» для Акціонерного товариства «Софарма» в особі Представництва «Софарма АД в Україні» у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- рахунки на оплату послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» для Акціонерного товариства «Вітаміни» у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- квитанції та платіжні доручення на оплату послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Софарма Україна» у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- квитанції та платіжні доручення на оплату послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» від Акціонерного товариства «Софарма» в особі Представництва «Софарма АД в Україні» у період з 01.01.2021 по 01.11.2021;

- квитанції та платіжні доручення на оплату послуг Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» від Акціонерного товариства «Вітаміни» у період з 01.01.2021 по 01.11.2021.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 апеляційну скаргу у справі №910/19575/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2022 відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху у справі №910/19575/21 до надходження її матеріалів до Північного апеляційного господарського суду.

15.02.2023 Господарський суд міста Києва скерував матеріали справи №910/19575/21 до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни на рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/19575/21, справу призначено до розгляду на 21.03.2023, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та заперечень на клопотання про витребування доказів.

06.03.2023 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Софарма Україна» надійшов відзив на апеляційну скаргу та заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів.

Заперечуючи проти доводів скаржника позивач зазначив, що згідно листа Гаасс Лесі Василівни від 05.11.2021, зарахування гарантійного платежу здійснено в рахунок погашення боргу з суборендної плати за вересень 2021 року, а не за наявність пошкоджень суборендованого приміщення. А тому, доказуванню підлягають обставини використання/невикористання приміщення позивачем за первісним позовом у вересні 2021 року.

За твердженнями позивача, у зв`язку з неможливістю використовувати спірне приміщення в період з 26.08.2021 по 10.09.2021 (через відключення електропостачання відповідачкою та не усунення відповідних перешкод суборендодавцем після його офіційного повідомлення про це), станом на 10.09.2021 приміщення було звільнене Товариством з обмеженою відповідальністю «Софарма Україна». Відтак, на переконання позивача, оскільки він був позбавлений можливості використовувати спірне приміщення з 26.08.2021 у повному обсязі, як це передбачено договором суборенди, наявні підстави для звільнення його від обов`язку зі сплати суборендних платежів, та відповідно наявність підстав для повернення гарантійного платежу.

Також позивач вказує на безпідставність доводів скаржника щодо відсутності дозволу на здійснення відеозйомки з підстав відсутності заперечень сторін щодо її здійснення, позаяк положення ст. 307 Цивільного кодексу України спрямовані на захист особистого та сімейного життя від втручання у нього сторонніх осіб. При цьому, за доводами позивача, посилання скаржника на ознаки монтажу в наданому позивачем відео не доведено належними доказами, а зміст відеозаписів підтверджується заявами свідків та іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того Товариство з обмеженою відповідальністю «Софарма Україна» звертає увагу, що апелянтом було порушено порядок та строки подання доказів.

З приводу клопотань відповідачки про витребування доказів позивач відмітив наступне:

- відповідні клопотання подані поза межами встановлених судом строків та без зазначення причин, які перешкоджали своєчасному зверненню з такими клопотаннями;

- листування з Товариством з обмеженою відповідальністю «Муравей Україна» позивач надав для довідки, з метою доведення приблизної вартості переїзду та для обґрунтування того, що після вимушеного звільнення приміщення та включення електроенергії 10.09.2021 зворотній переїзд до спірного приміщення був економічно недоцільним, а тому залучення вказаного перевізника до подій серпня 2021 року є недоцільним;

- у позивача відсутні відеозаписи на яких зафіксовано події серпня-вересня 2021 року;

- до клопотань не додано доказів вжиття заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання певних доказів.

21.03.2023 до суду від Гаасс Лесі Василівни надійшли клопотання про долучення доказів, згідно яких відповідачка просить суд поновити строк на долучення доказів та долучити до матеріалів справи:

- копію листа-запиту від 21.02.2022;

- копію листа-запиту від 10.03.2023;

- копію відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛК»;

- копію відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей Україна» на адвокатський запит від 16.02.2023.

Також 21.03.2023 Гаасс Леся Василівна подала до суду клопотання про витребування доказів, відповідно до яких просить суд витребувати наступні докази:

1) У Приватного підприємства «Шериф-Пульт»:

- протокол, журнал реєстрації виїзду на виклики та повернення з викликів або інший документ, в якому відображено час виїзду на виклики і час повернення з викликів за 26.08.2021 працівників Приватного підприємства «Шериф-Пульт», які виїжджали на виклик 26.08.2021 на охоронюваний об`єкт за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 9;

- відеозаписи з нагрудних відео реєстраторів (бодікамер) за 26.08.2021 працівників Приватного підприємства «Шериф-Пульт», які виїжджали на виклик 26.08.2021 на охоронюваний об`єкт за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 9.

2) У Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна»:

- копію додатку №2 до договору №95313 про надання комплексу послуг щодо перевезення (переміщення) вантажу від 10.08.2021;

- копію бланку робочого листа до договору №95313 про надання комплексу послуг щодо перевезення (переміщення) вантажу від 10.08.2021;

- копію платіжного доручення №9322 від 02.09.2021 на якому відображено печатку та підпис уповноваженої особи банку;

- копію платіжного доручення №9260 від 17.08.2021 на якому відображено печатку та підпис уповноваженої особи банку;

- копію платіжного доручення №9275 від 26.08.2021 на якому відображено печатку та підпис уповноваженої особи банку;

- копію платіжного доручення №9281 від 27.08.2021 на якому відображено печатку та підпис уповноваженої особи банку;

- копію банківської виписки, в якій відображено операції по розрахунку за договором №95313 про надання комплексу послуг щодо перевезення (переміщення) вантажу від 10.08.2021, за період з 10.08.2021 по 31.10.2021.

- копії податкових накладних по операціях з Товариством з обмеженою відповідальністю «Софарма Україна» за період з 10.08.2021 по 31.11.2021.

В судовому засіданні 21.03.2023 представник скаржника підтримав подані клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та про витребування доказів, просив суд їх задовольнити.

Представник позивача заперечував проти їх задоволення з підстав заявлення клопотань поза межами процесуальних строків та без зазначення поважних причин, які перешкоджали своєчасному зверненню з такими клопотаннями.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи, серед іншого, мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, сторони мають обов`язок добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно до ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи, зокрема, зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За загальними правилами подання доказів, встановленими у ст. 80 ГПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву (ч. 3); якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 4); докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8).

Відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч.ч. 2, 3 ст. 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Витребування доказів є правом, а не обов`язком суду.

За наведеного, всі докази, які підтверджують/спростовують заявлені вимоги, мають бути подані одночасно з позовною заявою/відзивом на позов, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена стороною до суду та належним чином обґрунтована.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Тобто, право на поновлення строку реалізується з урахуванням конкретних обставин, яким суд має надати правову оцінку і які сторона повинна обґрунтувати.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Як слідує з клопотань відповідачки про витребування доказів, Гаасс Леся Василівна просить суд витребувати зазначені докази у Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю «Муравей-Україна» та Приватного підприємства «Шериф-Пульт». При цьому скаржник вказує на неможливість самостійного отримання доказів, у зв`язку з тим, що запитувана інформація є інформацією з обмеженим доступом. Разом з тим відповідачка не наводить жодних причин неможливості подання вказаних клопотань до суду першої інстанції, як і не порушує питання про поновлення строків на звернення з відповідними клопотаннями.

Колегією суддів встановлено, що 02.02.2022 відповідачкою було подано відзив на позовну заяву та зустрічну позовну заяву. А відтак, відповідачці були відомі обставини стосовно підстав позовних вимог та відповідно, Гаасс Леся Василівна мала можливість заявити клопотання про витребування доказів одночасно з поданням відзиву на позов/зустрічним позовом, тоді як відповідні клопотання були подані скаржником разом з апеляційною скаргою (3клопотання) та майже через місяць після відкриття апеляційного провадження (2 клопотання).

За таких обставин, враховуючи приписи ч. 3 ст. 269 ГПК України та недоведеність причин, що об`єктивно не залежали від відповідача та позбавили його можливості дотриматись строків, передбачених процесуальним законодавством, колегія суддів залишає без задоволення клопотання Гаасс Лесі Василівни про витребування доказів з огляду на порушення заявником вимог ч. 2 ст. 80, ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 169 ГПК України.

Також колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотань відповідачки про долучення до матеріалів справи доказів, зважаючи на таке.

Статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз ст. ст. 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими відповідач спростовує заявлені позовні вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відзивом на позовну заяву, і саме на відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у т.ч. апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку - відповідача).

З доданих до апеляційної скарги доказів, а саме, заяви свідків, відеозаписів на CD-R диску А3128АЕ2303331OLH, акту приймання-передачі об`єкту для виконання ремонтних робіт згідно договору №1-9/21-ПР від 27.08.2021, заяви до поліції від 06.09.2021, а також пояснень відповідачки слідує, що про існування вказаних доказів Гасс Леся Василівна знала ще до відкриття провадження у справі. А отже, додаючи вказані докази до апеляційної скарги скаржником було порушено порядок та строки їх подання. Поряд з цим відповідачкою не доведено неможливості подання зазначених доказів разом з поданням відзиву на позовну заяву, а судом не встановлено винятковості випадку, що в свою чергу унеможливлює прийняття вказаних доказів в суді апеляційної інстанції.

Також колегія суддів звертає увагу, що у поданих відповідачкою 21.03.2023 клопотаннях остання просить суд долучити докази (відповіді на запити), які датовані вже після прийняття рішення судом першої інстанції, тобто докази, яких взагалі не існувало на момент розгляду спору по суті судом першої інстанції.

Отже, така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання відповідачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору. Представник відповідачки підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши думку представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 08.06.2018 між Фізичною сособою-підприємцем Гаас Лесею Василівною (суборендодавець, відповідачка) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" (суборендар, позивач) укладено договір суборенди №36/18, за умовами якого суборендодавець передає, а суборендар приймає у тимчасове користування нежитлове приміщення для розміщення офісних приміщень, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 9, зона 3, площею 300 кв.м., яке знаходиться у користуванні суборендодавця на підставі договору оренди від 06.06.2018, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЛК".

Відповідно до п. 4.1 договору розмір орендної плати складається з фіксованої та змінної частин, при цьому, компенсація комунальних послуг є складовою змінної частини орендної плати. Розмір фіксованої орендної плати на місяць на момент підписання договору складає 196125 грн без ПДВ, що є еквівалентом 7500,00 доларів США (за офіційним курсом НБУ 26,15 грн за 1 дол. США станом на 06.06.2018).

Сума фіксованої щомісячної орендної плати разом з винагородою складає 7894 в еквіваленті доларів США.

У день підписання акта прийому-передачі суборендар повинен сплатити одноразово суму коштів у розмірі 206428,10 грн, що є гарантійним платежем у рахунок належних з нього платежів, яка повертається суборендарю протягом 5 робочих днів з дати підписання акта прийому-передачі об`єкту оренди суборендатору, або не повертається у разі порушення суборендарем своїх зобов`язань та на умовах, визначених цим договором.

Сума визначеної цим договором орендної плати та гарантійного платежу вноситься суборендарем на рахунок суборендодавця в гривнях України та визначається в еквіваленті 15788 доларів США згідно встановленого НБУ курсу долара до гривні на останній робочий день місяця, попереднього за розрахунковим.

Пунктом 4.5 договору визначено, що першим днем строку, за який суборендар повинен вносити плату за користування приміщенням згідно договору є день підписання сторонами акта прийому-передачі в оренду приміщення, а останнім днем день підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення.

За змістом п. п. 5.1, 5.2, 5.5 договору передача об`єкта суборенди здійснюється уповноваженими представниками сторін в строк з 01.10.2018 по 31.10.2018 включно за умови своєчасного виконання суборендарем зобов`язань, встановлених п. 4.3 договору, що оформляється актом прийому-передачі об`єкта суборенди, в якому зазначається його технічний стан, встановлене в ньому обладнання, можливість нормального функціонування систем, комунікацій. Повернення об`єкта суборенди після закінчення строку суборенди оформляється актом прийому-передачі об`єкта суборенди, що складається і підписується представниками сторін в день закінчення строку суборенди, за умови виконання суборендарем умов п. 5.6-5.8 цього договору щодо стану об`єкта суборенди.

Положеннями п. 5.6 договору встановлено, що об`єкт суборенди повинен бути повернений суборендодавцю в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати суборендодавцю збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта суборенди з вини суборендаря. При цьому, сторони погоджуються та виходять з того, що документом, який підтверджує первинний стан об`єкта оренди, є відповідний акт прийому-передачі об`єкта суборенди.

Відповідно до п. 5.7 договору сторони зобов`язані за 20 календарних днів до закінчення строку дії цього договору, при відсутності згоди сторін про продовження цього договору або при достроковому його розірванні (в тому числі шляхом дострокового звільнення суборендарем об`єкта суборенди), створити спільну комісію для огляду об`єкта суборенди з метою його подальшого прийняття. За наслідками огляду об`єкта суборенди сторони складають та підписують акт огляду, в якому зазначають стан об`єкта суборенди, встановлене в ньому обладнання та враховують здійснені суборендарем поліпшення об`єкта суборенди (якщо такі мали місце), виявлені несправності та недоліки.

Договір є укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 01.10.2021 (п. 3.1 договору).

Сторонами не заперечується, що на виконання умов договору відповідачка передала, а позивач прийняв у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, площею 300 кв.м., яке розташоване в будинку за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 9, зона 3. При цьому, відповідний акт приймання - передачі приміщення в суборенду в матеріалах справи відсутній.

23.10.2018 на підставі рахунку суборендодавця №47 від 22.10.2018 Товариством з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" було перераховано на користь відповідачки грошові кошти у розмірі 217265,58 грн, з яких 206428,10 грн в якості сплати гарантійного платежу та 10837,48 грн винагороди за адміністрування орендованого приміщення, що підтверджується платіжним дорученням №4892 від 23.10.2018.

Листом №368 від 26.08.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" повідомило Фізичну сособу-підприємця Гаас Лесю Василівну про те, що внаслідок відключення нею спільно з Ярошем В.В. та представником Мельник Г.І. електроенергії у приміщенні, переданому в суборенду за договором, з 26.08.2021 припиняється нарахування та сплата суборендної плати на підставі п. 7.7. договору.

10.09.2021 комісією у складі Фізичної сособи-підприємця Яроша В.В., представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" Кучер О.В., яка в т.ч. представляла інтереси інших суборендарів (Акціонерного товариства "Вітаміни" та Представництва "Софарма" АД), в присутності директора Товариства з обмеженою відповідальністю "МЛК" (орендодавець за основним договором оренди) Павлової В.В., працівника технагляду Змієвець С.М., Фізичної сособи-підприємця Гаас Лесі Василівни був складений акт огляду нежитлового приміщення, в якому визначено, що в результаті обстеження виявлено недоліки, які зафіксовані на відео трьома сторонами та які є підставою для визначення вартості ремонтних робіт в приміщеннях по вул. Прирічна, 9.

Листом №407 від 13.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" звернулося до Фізичної особи-підприємця Гаас Лесі Василівни з проханням надати задля встановлення фактичних недоліків, які виникли під час користування суборендарем приміщенням, акт приймання-передачі у суборенду приміщень за договором.

У відповідь на вказаний лист відповідачка (листом від 27.09.2021) повідомила позивача про те, що два примірника відповідного акту приймання-передачі приміщення були надані останньому у липні 2019 року, однак, другий примірник позивачем, після його підписання, суборендодавцю так і не було повернуто.

Листом від 23.09.2021 відповідачка повідомила позивача про те, що незважаючи на неодноразові її звернення щодо надання доступу до приміщень, які передані в суборенду, для їх огляду у відповідності до п. 6.4.2 договору та щодо створення спільної комісії для огляду цього приміщення з подальшим його прийняттям із суборенди, Товариство перешкоджало в доступі до приміщень. Разом з цим, 30.08.2021 Фізичною сособою-підприємцем Гаас Лесею Василівною було виявлено, що представники Товариства здійснюють демонтаж кондиціонерів, встановлених в орендованих приміщеннях, а 10.09.2021 вдалось потрапити до приміщень, у зв`язку з чим було виявлено численні пошкодження цілісності приміщень, які можуть бути усунуті шляхом проведення ремонтно-оздоблювальних робіт, а також виявлено демонтаж систем кондиціювання. Враховуючи викладене відповідачка повідомила позивача, що вимушена зарахувати гарантійний платіж в рахунок погашення можливих збитків до повернення об`єкту суборенди з суборенди, які пов`язані з усуненням погіршення стану об`єкта суборенди, а у разі якщо об`єкт суборенди буде повернутий суборендодавцю в належному стані, тобто, не гіршому ніж на момент передачі його в суборенду, то Підприємець поверне гарантійний платіж. Крім того, просила погасити заборгованість по орендним платежам за вересень 2021 року до 29.09.2021.

30.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" передало (повернуло), а Підприємець прийняла орендоване приміщення, площею 300 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 9, зона 3, про що між сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого зазначено, що при обстеженні приміщення були виявлені наступні недоліки: в кімнатах не працюють розетки; відсутні магістралі для монтажу спліт-систем для кондиціювання; наявні пошкодження покриття стін. Також сторони погодили, що суборендодавець має викликати представника суборендаря для перевірки придатності системи електропроводки, а у разі нез`явлення останнього, вартість усунення її недоліків буде встановлена самостійно суборендодавцем.

06.10.2021, у зв`язку із закінченням дії договору суборенди та поверненням орендованого майна, Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" звернулось до Фізичної сособи-підприємця Гаас Лесі Василівни з вимогою, у якій просило повернути гарантійний платіж у сумі 217265,58 грн.

У відповідь на вказану вимогу, посилаючись на п. 4.9 договору, листом від 05.11.2021 відповідачка повідомила позивача про відсутність підстав для повернення гарантійного платежу, оскільки той був зарахований у рахунок сплати орендної плати за вересень 2021 року у розмірі 212597,40 грн.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Звертаючись до суду Товариство з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" вказувало, що починаючи з 26.08.2021, з незалежних від нього обставин, а саме відсутності електропостачання з вини відповідачки, суборендар не користувався орендованим приміщенням, що унеможливлює нарахування будь-яких плат за договором суборенди, а тому підстав для проведення зарахування гарантійного платежу у рахунок орендної плати за вересень місяць у відповідача не було.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" порушень в частині неналежної сплати орендних платежів чи завдання суборендарем збитків суборендодавцю.

Апелянт (відповідачка у справі) в свою чергу вважає, що гарантійний платіж не підлягає поверненню позивачу з огляду на наявність у нього заборгованості з орендної плати за вересень 2021, а також враховуючи пошкодження орендованого приміщення.

Таким чином спірними є обставини використання/не використання приміщення позивачем у вересні 2021 року, а також обставини щодо пошкодження/ не пошкодження позивачем орендованого приміщення.

Розглядаючи спір у даній справі, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 627 ЦК України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України, що кореспондується з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

У відповідності до приписів п. 4.1 договору, в день підписання акта прийому-передачі суборендар повинен сплатити одноразово суму коштів у розмірі 206428,10 грн, що є гарантійним платежем у рахунок належних з нього платежів, яка повертається суборендарю протягом 5 робочих днів з дати підписання акта прийому-передачі об`єкту оренди суборендатору, або не повертається у разі порушення суборендарем своїх зобов`язань та на умовах, визначених цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем було сплачено відповідачці визначений умовами п. 4.1 договору гарантійний платіж, а 30.09.2021 повернуто орендоване приміщення шляхом складення сторонами відповідного акту прийому-передачі об`єкту оренди.

Стосовно такої підстави для неповернення гарантійного платежу, як здійснення відповідачкою зарахування його в рахунок відшкодування завданих суборендодавцю збитків (проведення ремонтних робіт приміщення, демонтажу систем кондиціювання), слід зазначити наступне.

Згідно з п. 4.9 договору суборендодавець має право в односторонньому порядку зарахувати гарантійний платіж в рахунок погашення можливих збитків, сплати неустойки (пені, штрафів), інших платежів у разі їх виникнення внаслідок порушення суборендарем положень договору, за умови повідомлення про це суборендаря в письмовій формі за 3 робочих дні до такого зарахування.

Відповідно до ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом, передумовою стягнення збитків є встановлення в діях їх завдавача складу цивільного правопорушення, до якого входять: наявність збитків; протиправність поведінки заподіювача збитків і його вина; причинний зв`язок між протиправними діями порушника і завданими збитками. Відсутність будь-якої із указаних ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності особи у вигляді покладення на неї обов`язку з відшкодування збитків.

Як вірно вказав суд першої інстанції, згідно з п. 5.6 договору документом, який підтверджує первинний стан об`єкта суборенди (за яким можливо встановити у подальшому наявність/відсутність недоліків майна, погіршення його стану), є акт прийому-передачі суборендарю об`єкта суборенди.

В свою чергу, в матеріалах справи вказаний акт відсутній, а відтак неможливо достеменно встановити стан майна в момент його передачі в суборенду та відповідно, визначити наявність/відсутність погіршень такого майна на час його повернення.

До матеріалів позову доданий акт огляду орендованого приміщення від 10.09.2021, складений на вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" та підписаний сторонами, у якому зазначено про виявлення недоліків майна, що зафіксовано на відео трьома сторонами. Також позивачем наданий акт приймання-передачі (повернення) орендованого приміщення від 30.09.2021, в якому сторони зафіксували виявлені недоліки. Проте, враховуючи відсутність первинного акта приймання-передачі приміщення у користування позивачу, в якому мав бути зафіксований стан майна в момент його передачі в суборенду, визначити наявність та ступінь погіршень такого майна на час його повернення неможливо. Разом з цим судом першої інстанції вірно вказано на відсутність підстав вважати, що визначені в акті від 30.09.2021 недоліки виходять за межі нормального зносу за час користування приміщенням.

Стосовно тверджень відповідачки про спричинення їй збитків в результаті демонтажу систем кондиціювання, на що вона вказувала у своєму листі від 23.09.2021, слід відмітити, що демонтаж систем кондиціювання здійснювався позивачем правомірно, як власником спліт-систем кондиціювання, що підтверджується копіями рахунків №10, 11 від 20.09.2018, платіжними дорученнями №№4747, 4748 від 20.09.2018, видатковими накладними №№2, 5 від 01.11.2018 та актом надання послуг №4 від 01.01.2018 (спліт-системи були викуплені у Фізичної особи-підприємця Яроша В.В. у 2018 році, а їх монтаж здійснювався за рахунок позивача). Поряд з цим відповідачкою не надано до суду доказів спричинення їй збитків в результаті демонтажу спліт-систем.

За таких обставин, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження наявності у діях позивача складу цивільного правопорушення, відсутні підстави для зарахування гарантійного платежу в рахунок відшкодування таких збитків.

Стосовно обставин використання/не використання приміщення позивачем у вересні 2021 року та відповідно, наявність/відсутність підстав для зарахування гарантійного платежу в рахунок погашення заборгованості по орендній платі, позивач вказує на неможливість використання спірного приміщення з 26.08.2021 по 10.09.2021, у зв`язку з тим, що 26.08.2021 відповідачка разом з іншими суборендодавцями вимкнула світло в орендованому приміщенні, та незважаючи на вимогу позивача отриману 31.08.2021 не вжила жодних заходів для відновлення електропостачання.

За повідомленням позивача, про що свідчить також акт про відновлення електропостачання на об`єкті згідно договору №1-9/21-ПР від 10.09.2021 (підписаний між Акціонерним товариством «Софарма», Акціонерним товариством «Вітамін» з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рембудтехнологія» з іншої), відновлення електропостачання відбулося лише 10.09.2021, проте позивачем вже було звільнено спірне приміщення, а тому правові підстави для нарахування суборендної плати за вересень 2021 року відсутні.

Суд першої інстанції, встановивши обставини відсутності електропостачання у приміщенні починаючи з 26.08.2021, а також обставини його відновлення 10.09.2021, дійшов висновку, що дії відповідачки з протиправного припинення електропостачання та її бездіяльність в частині відновлення можливості подальшого користування позивачем орендованим приміщенням у визначений договором строк (блокування можливості використання приміщення за визначеним в договорі цільовим призначенням), призвели до того, що суборендар передчасно, за 20 днів до спливу строку дії договору, залишив (звільнив) орендоване приміщення для забезпечення належного ведення своєї господарської діяльності та продовжив її в іншому місці.

Відповідачка наведені обставини заперечує та вважає, що вони спростовуються поданими нею доказами, зокрема, змістом акту про події від 26.08.2021 та акту про події від 30.08.2021, які відбулися біля будівлі з нежилими приміщеннями, які розташовані за адресою м. Київ, вул. Прирічна, 9 (з якого вбачається, що працюють зовнішні блоки кліматичного обладнання), заявами свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів зазначає, що позивачем в підтвердження відсутності доступу до електрощитової та відсутності електропостачання в спірному приміщенні з 26.08.2021 по 10.09.2021 надано:

- акт про події від 26.08.2021 (складений представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна", Представництва "Софарма АД" в Україні, Акціонерного товариства "Вітаміни", які користувались вказаним приміщенням, а також охоронних служб Приватного підприємства "Система нагляду "Грізлі", Приватного підприємства "Шериф Пульт") яким встановлено, що 26.08.2021 об 8:47 год. Гасс Леся Василівна , ОСОБА_7 та троє невстановлених осіб прибули за адресою об`єкта оренди (вул. Прирічна, 9) та без пояснення причин відключили електропостачання у будівлі, закрили електрощитову та заблокували до неї доступ інших осіб, повідомивши при цьому суборендаря, що електропостачання буде відновлене тільки після виконання майнових вимог суборендодавця. Після 14-00 вказані особи залишили приміщення, однак електропостачання не було відновлено, доступ до щитової не надано;

- довідки охоронних компаній Приватного підприємства "Система нагляду "Грізлі" та Приватного підприємства "Шериф Пульт" від 24.06.2022, якими підтверджено участь представників охоронних компаній у складанні акту про події від 26.08.2021;

- заяви свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , якими підтверджується відключення суборендодавцями електропостачання 26.08.2021 та повідомляється про їх вимоги щодо погашення існуючої заборгованості за серпень 2021 року, внесення орендної плати наперед, передачі частини майна суборендаря (кондиціонерів спліт-систем, вбудованих меблів, тощо);

- договір підряду №1-9/21-ПР від 25.08.2021 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рембудтехнологія» щодо виконання демонтажу систем кондиціонування (спліт-систем) з відповідними магістралями та за потреби, усунення наслідків їх встановлення. Акти передачі приміщення для проведення ремонтних робіт від 27.08.2021, від 06.09.2021 та від 09.09.2021;

- акт відновлення електропостачання від 10.09.2021 підписаний між Акціонерним товариством «Софарма», Акціонерним товариством «Вітамін» з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рембудтехнологія» з іншої;

- письмове звернення позивача до відповідачки щодо неможливості користування приміщенням, у зв`язку з відключенням електроенергії, припинення нарахування та сплати орендної плати в силу положень п. 7.7 договору;

- записи з камер відео спостереження та боді-камер працівників охоронних компаній, які містять відображення подій, що відбувалися на об`єкті 26.08.2021.

Поряд з цим наданий відповідачкою акт про події від 26.08.2021 складений лише заінтересованими особами, а саме Фізичною особою-підприємцем Гасс Лесею Василівною, Фізичною особою-підприємцем Ярош Віталієм Валерійовичем (орендарі спірних приміщень) та Фізичною особою-підприємцем Мельник Ганною Ігорівною (власник спірних приміщень).

Окрім того зміст акту про події від 26.08.2021 суперечить іншим наявним у справі доказам.

Так, в акті зазначено про: - відсутність в кабінетах офісного приміщення працівників та оргтехніки; - в офісному приміщенні були відсутні працівники крім 2 чоловік на рецепції, які разом з працівниками мувінгової компанії «Муравей» складали речі в картонні коробки; - працівник Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛК» підходив до щитової у супроводі охоронця позивача; - ключі від щитової залишилися в дверях щитової; - Фізична особа-підприємець Ярош В.В. передав ключі від щитової охоронцю, для можливості подальшого вмикання електроенергії; - світло було вимушено вимкнено на 2 години.

Проте, зазначені в акті про події від 26.08.2021 обставини спростовуються актом складеним 26.08.2021 за участю неупереджених осіб (представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна", Представництва "Софарма АД" в Україні, Акціонерного товариства "Вітаміни", які користувались вказаним приміщенням, а також охоронних служб Приватного підприємства "Система нагляду "Грізлі", Приватного підприємства "Шериф Пульт"), заявами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також відеозаписом подій 26.08.2021 з якого вбачається, що до прибуття відповідачки до приміщення приходили працівники позивача, а співробітники на рецепції не здійснювали жодних пакувань. Окрім того з відеозапису слідує, що працівник Товариства з обмеженою відповідальністю «МЛК» увійшов до щитової без будь-якого супроводу, а охоронець ОСОБА_9 підійшов до щитової лише через три хвилини (вказані обставини підтверджуються також заявами свідків).

До того ж, колегія суддів зауважує, що відповідачка отримавши від позивача 31.08.2021 повідомлення про неможливість використання приміщення через відсутність доступу до щитової та відключення електроенергії, не повідомила позивача про те, що ключ знаходиться у охоронця та не вжила жодних заходів для врегулювання спірної ситуації, що в сукупності з наведеним вище ставить під сумнів інформацію викладену в актів про події від 26.08.2021.

Не доводить факт відсутності електропостачання в спірному приміщенні і наданий відповідачкою акт від 30.08.2021 про події, що відбулися біля будівлі з нежилими приміщеннями, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 та доданий до нього відеозапис, оскільки вказаний акт складений заінтересованими особами, а з відеозапису неможливо встановити, що працюють зовнішні блоки кондиціонерів (як-то робота вентиляторів кондиціонерів, скапування конденсату тощо).

Заяви свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких повідомлено про працюючий (з 25.08.2021 по 01.10.2021) шлагбаум на в`їзді до автостоянки, облаштованій перед будівлею за адресою: м. Київ, вул. Прирічна, 5, електропостачання якого, за твердженнями останніх, відбувалось через білий кабель, прокладений від будівлі №9, не визнаються судом належними, достатніми та допустимими доказами, в розумінні положень ст. 76-78 ГПК України, в підтвердження наявності електроенергії в спірному приміщенні в період з 25.08.2021 по 01.10.2021, позаяк не виникає сумнівів у тому, що існує можливість відключення за рахунок окремих перемикачів кожного об`єкту електропостачання окремо, а матеріали справи взагалі не містять доказів дійсного забезпечення електропостачання до шлагбауму від щитової, яка забезпечувала електропостачання до орендованих приміщень.

Стосовно доводів скаржника про недопустимість доказів позивача у вигляді наданої до суду відеозйомки, з підстав не отримання дозволу на зйомку, слід зазначити наступне.

Позивачем до матеріалів справи надано диск (DVD-RW 1189 610 0 В І1 06241 4Х 1456) на якому міститься відеозапис з камер відео спостереження приміщення, відеозапис з боді-камер охоронного підприємства, а також відеозапис зроблений представником позивача.

Слід відмітити, що про наявність камер відеоспостереження приміщення відповідачка, як суборендодавець приміщення, знала, а відтак надала мовчазну згоду на здійснення зйомки. Також відповідачка не заперечувала проти здійснення відеозйомки співробітниками охоронної фірми. Відносно ж запису зробленого представником позивача, то слід зауважити, що спочатку Гаасс Леся Василівна дійсно заперечувала проти зйомки, проте згодом, залишившись у приміщенні в якому велась відеозйомка, не висловлювала жодних ознак протесту, своєю поведінкою продемонструвала цілковиту згоду на здійснення відеозйомки. В такий спосіб, погоджуючись на відеозйомку, вважається, що відповідачка розуміла наслідки та призначення зйомки для використання її в якості доказів, проте до звернення позивача до суду з даним позовом не направила останньому будь яких заперечень щодо недопущення такого використання.

Посилання ж скаржника на ознаки монтажу на відеозаписі 000 2627 1030р5(25)/mp4 у папці «регистратор шерифа» не доведено належними засобами доказування, тоді як зміст відеозаписів підтверджується заявами свідків та іншими доказами по справі.

Поряд з цим слід звернути увагу, що відключення електроенергії могло призвести до припинення роботи камер відеоспостереження та як наслідок, до збою в налаштуванні дати, часу зйомки тощо.

Відтак, долучені позивачем до позовної заяви відеозаписи приймаються судом в якості допустимих доказів по справі.

За змістом ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Дослідивши всі матеріали справи в їх сукупності судова колегія вважає, що надані позивачем докази, в підтвердження відсутності електропостачання в спірному приміщенні в певний період, є більш вірогідними ніж докази надані відповідачкою в їх спростування. А отже, слід дійти висновку про доведеність позивачем обставин щодо відсутності електропостачання в орендованому ним приміщенні в період з 26.08.2021 по 09.09.2021, що спростовує доводи скаржника з цього приводу.

Позивач, в свою чергу, вказує, що після 03.09.2021 (сплив передбаченого п. 7.7 договору строку на усунення перешкод), враховуючи відсутність дій з боку відповідачки щодо поновлення можливості користування спірним приміщенням, було прийнято рішення про звільнення приміщення та перенесення офісу в інше місце.

За доводами позивача, звільнення ним приміщення носило вимушений характер та було наслідком відсутності електропостачання.

Згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Крім того, обставини, зазначені у нормі ч. 6 ст. 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто такі обставини можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

У п. 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми ч. 6 ст. 762 ЦК України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Отже, для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми Закону він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень ст. 762 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду у справі №914/1248/18 від 22.05.2019, №914/2264/17 від 27.08.2019, №910/13158/20 від 21.09.2021, №911/3067/20 від 20.10.2021.

Колегія суддів зазначає, що неможливість використання позивачем орендованого приміщення через відсутність електропостачання є обставиною, яка виникла з незалежних від нього причин та викликана дією орендодавця - відповідачки у справі, якою припинено постачання електричної енергії до орендованого приміщення, що підтверджено наведеним вище доказами.

Такі дії відповідачки з припинення електропостачання мали наслідком неможливість використання позивачем приміщення (позбавлення можливості знаходитися у ньому), через обставини, за які останній не відповідав. При цьому, колегією суддів, в контексті неможливості використання позивачем приміщення за відсутності електропостачання, враховується і те, що згідно п. 2.1 договору об`єкт суборенди було надано для розміщення офісних приміщень.

Отже, через відсутність електроенергії позивач був позбавлений можливості використовувати передане в суборенду майно, був вимушений здійснювати організацію свого робочого процесу в іншому місті та звільнити орендовані за договором приміщення, тобто дії відповідачки по припиненню постачання електроенергії до об`єкту суборенди мали наслідком звільнення позивачем цих приміщень, тобто таке звільнення носило примусовий характер.

Наведені обставини виключають правові підстави для покладення на позивача обов`язку з оплати орендної плати за вересень 2021 року, адже виключно в силу поведінки відповідачки, протиправність та недобросовісність якої встановлена судом, фактичне користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" орендованими приміщеннями у вказаний період не відбувалось, а виключно здійснювався їх ремонт з метою приведення у первісний (на момент отримання їх в суборенду) стан з урахування нормального зносу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені обставини перебігу спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає, що підстави для нарахування позивачу орендної плати за вересень 2021 року та подальшого її вирахування суборендодавцем із гарантійного платежу у відповідачки були відсутні.

З огляду на викладене, обставини стосовно порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" зобов`язань щодо сплати орендних платежів чи завдання суборендарем збитків суборендодавцю недоведені відповідачкою належними доказами.

Відповідно до п. 4.9 укладеного сторонами договору у випадку, якщо у суборендаря не виникло зобов`язань зі сплати неустойки та/або відшкодування збитків, а також заборгованості суборендаря перед суборендодавцем у зв`язку з цим договором, що не були оплачені, то сума гарантійного платежу, сплачена в порядку, передбаченому договором порядку, повертається суборендарю протягом 5-х робочих днів з дати підписання акту прийому-передачі об`єкту оренди.

Як вже вказувалося, акт прийому-передачі об`єкту оренди було підписано між сторонами 30.09.2021, а тому в силу приписів ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України та п. 4.9 договору грошове зобов`язання Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни по поверненню на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Софарма Україна" суми гарантійного платежу мало бути виконано до 07.10.2021.

Північний апеляційний господарський суд вважає вірним визначення судом першої інстанції суми гарантійного платежу в розмірі 206428,10 грн, оскільки з рахунку №47 від 22.10.2018 на суму 217265,58 грн вбачається, що сума гарантійного платежу становить 206428,10 грн, тоді як 10837,48 грн це винагорода за адміністрування та обслуговування орендованого приміщення, а тому правові підстави для зарахування їх до гарантійного платежу відсутні. Також відсутні підстави для коригування розміру гарантійного платежу до курсу долара США на момент розгляду справи, оскільки умовами договору сума гарантійного платежу визначена в гривні та оплачена позивачем в гривні.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів повернення відповідачем позивачу гарантійного платежу, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог та стягнення з відповідачки 206428,10 грн гарантійного платежу.

Оскільки питання щодо перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду в частині зустрічних позовних вимог скаржником не порушувалось, а судом апеляційної інстанції підстав виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги не встановлено, справу переглянуто в порядку ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/19575/21 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гаасс Лесі Василівни залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.08.2022 у справі №910/19575/21 залишити без змін.

3. Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Фізичну особу-підприємця Гаасс Лесю Василівну.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 27.03.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко