ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2023 р. Справа№ 910/10871/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 12.01.2023

у справі № 910/10871/22 ( суддя Демидов В.О.)

за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 24395,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 24 395, 89 грн. неустойки за порушення строків доставлення вантажу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної доставки вантажу за залізничною накладною № 23156597, що в подальшому стало підставою для нарахування позивачем неустойки у сумі 24 395,89 грн. за перевищення строку доставки вантажу за накладною.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі № 910/10871/22 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки перевезення за накладною було здійснено відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якою не передбачено продовження строку, встановленого у параграфі 7 статті 46 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Підприємство з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА", звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2022 у справі № 910/10873/22 про відмову у позові та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 24 395, 89 грн. задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вважає, що строк позовної давності продовжився на період дії військового стану в Україні, а отже позов у справі подано у межах строку позовної давності. Відповідно до параграфу 1 ст. 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї угоди пред`являються щодо перевищення строків доставки вантажу - протягом 2 місяців. Апелянт вважає, що УМВС встановлює спеціальну позовну давність для позовів, предметом спору яких є перевищення строку доставки вантажу у міжнародних перевезеннях. Одночасно 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період дії воєнного стану, яким було внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п.19 «У період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії». 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан продовжувався неодноразово Указами Президента України, так Указом № 757/2022 від 07.11.2022 воєнний стан продовжено по 19.02.2023. Апелянт зазначає, що оскільки в УМВС немає положень щодо регулювання правовідносин у період введення воєнного стану, то посилання суду першої інстанції на параграф 4 ст. 48 УМВС є безпідставним, оскільки мова йде не про пропуск строку позовної давності як підстави для відхилення вимог, а про продовження строку позовної давності. Апелянт вважає, що положення щодо продовження строку спеціальної позовної давності на строк дії воєнного стану, викладеного у п.19 Перехідних положень ЦК України може застосовуватися до даних правовідносин.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується письмовими поясненнями сторін, 24.12.2021 АТ «Укрзалізниця» прийняло згідно із залізничною накладною №23156597 вантаж для перевезення на адресу ПІІ «Амік Україна» від станції Новополоцьк Білоруської залізниці до станції Кременець Української залізниці.

Відстань перевезення від станції Новополоцьк до станції Горинь становить 617 км, від станції Удрицьк до станції Кременець - 234 км, що разом становить 851 км.

Як вбачається з залізничної накладної №23156597, вантаж прибув на станцію призначення 01.01.2022.

При цьому, у накладній №23156597 містяться відомості про затримку вантажу на 1 добу під час перевезення (на підставі акту №18188 від 27.12.2021, на підставі акту №18218 від 27.12.2021).

Оскільки відповідач порушив строк доставки вантажу, 23.02.2022 позивач надіслав позивачу цінним листом претензію про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу у розмірі 24 395, 89 грн., яка була вручена відповідачу 07.04.2022, що підтверджується повідомленням про вручення.

Відповідач відповіді на претензію не надав.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: Скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до параграфу 1 ст. 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються щодо перевищення строків доставки вантажу - протягом 2 місяців . Відповідно до параграфу 2 ст. 48 УМВС зазначені у параграфі 1 цієї статті строки розраховуються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого параграфом 2 ст. 47 цієї Угоди.

Відповідно до параграфу 2 ст. 47 УМВС право пред`явлення позову щодо перевищення строку доставки виникає з дня видачі вантажу отримувачу. Відповідно до параграфу 3 ст. 48 УМВС пред`явлення претензії зупиняє перебіг строку позовної давності, передбаченої у параграфі 1 цієї статті.

Відповідно до параграфу 7 ст. 46 УМВС перевізник зобов`язаний в 180- денний строк з дня отримання претензії, розглянути її, надати відповідь і при повному або частковому визнання претензії сплатити належну суму.

Перебіг строку позовної давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив про повне або часткове відхилення претензії, або з моменту спливу, встановленого в параграфі 7 ст. 46 цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без розгляду.

Враховуючи, що вантаж було отримано позивачем 01.01.2022, перебіг двомісячного строку позовної давності за накладною розпочався 02.01.2022.

23.01.2022 позивачем було пред`явлено претензію відповідачу, отже строк позовної давності зупинився.

Відповідач отримав претензію 07.04.2022, отже позивач зазначає, що термін надання відповіді 04.10.2022 включно. Оскільки відповідач не надав відповідь на претензію, то з 05.10.202 продовжився перебіг строку позовної давності, який мав спливти 11.10.2022.

Одночасно позивач зазначає, що з 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період дії воєнного стану, яким було внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п.19 «У період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії». 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указами Президента України Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року воєнний стан продовжено по 25 серпня 2022 року. На підставі наведеного позивач вважає, що строки позовної давності за накладною продовжені, у зв`язку з чим позов пред`явлено в межах строку позовної давності, визначеної згідно ст. 258 ЦК України, параграфу 1 ст. 48 УМВС.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що відповідачем порушено терміни доставки вантажу за вказаною залізничною накладною, визначені статтею 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у зв`язку із чим просить суд першої інстанції стягнути з відповідача штраф на підставі статті 45 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення у розмірі 24395, 89 грн.

Відповідач у заяві про застосування наслідків спливу строку позовної давності зазначив, що нормами параграфу 4 ст. 48 УМВС встановлено, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача.

Окрім того відповідач звернув увагу суду, що міжнародний характер Угоди про міжнародні вантажне сполучення, до якої приєдналась Україна та якою не передбачено поновлення, продовження строків позовної давності за будь-яких обставин, тому як вважає відповідач, позивач помилково посилається на те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії воєнного стану.

Враховуючи звернення позивача до суду з даним позовом поза межами встановлених Угодою строків, а також беручи до уваги те, що пропущення таких строків приписами УМВС віднесено до безумовних підстав для відмови в задоволенні відповідних вимог, відповідач просить застосувати строк позовної давності.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць (далі - Статут), який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

У відповідності до частини 2 статті 3 Закону України «Про залізничний транспорт» нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з пунктом 2 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно зі статтею 4 Статуту залізниць перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу та вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні сполучення.

За приписами статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України «Про правонаступництво в Україні» та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів та згідно якої здійснюється перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному вантажному між станціями у внутрішньому залізничному сполученні країн, залізниці яких приймають участь в даній Угоді, за накладними, передбаченими даною Угодою.

Також у Постанові Кабінету Міністрів України № 246 від 03.04.1993 «Про угоди щодо міжнародного залізничного вантажного та пасажирського сполучення» зазначено, що у зв`язку з прийняттям Державної адміністрації залізничного транспорту України до Організації співдружності залізниць та її приєднанням до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі УМВС) та Угоди про міжнародне залізничне пасажирське сполучення залізницям, морським пароплавствам, вантажовідправникам і вантажоодержувачам України слід забезпечити виконання цих угод.

Згідно з параграфом 1 статті 3 УМВС встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні і в прямому залізничо-поромному сполученні.

Відповідно до параграфу 1 статті 14 УМВС у відповідності з договором перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти доручений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, погодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу. Параграфом 3 цієї ж статті передбачено підтвердження укладення договору перевезення накладною.

Відповідно до параграфу 2 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу визначається, виходячи з наступних норм:

- для контейнерів - 1 доба на кожні розпочаті 150 км;

- для інших відправок - 1 доба на кожні розпочаті 200 км.

Також параграфом 3 вказаної статті передбачено, що доставка вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу.

Згідно параграфу 5 ст. 24 УМВС, перебіг строку доставки вантажу починається з 0.00 год. дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі отримувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають за повну.

Термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу і можливості передачі вантажу у розпорядження одержувача (параграф 7 ст. 24 УМВС).

За положеннями статті 23 Статуту залізниць України дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. В разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій.

Відповідно до ст. 2 УМВС та додатку 1 до УМВС «Правила перевезення вантажів», розділу 1 пункту 2.1. «відправка» - це вантаж за однією накладною (відправлення) приймається до перевезення від одного відправника на одній станції відправлення на адресу одного одержувача на одну станцію призначення.

Відповідно до параграфу 7 статті 24 УМВС термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки та перевізник повідомляє одержувача про прибуття вантажу та можливість передачі вантажу у розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, яке діє у місці видачі вантажу.

Як встановлено судом, 24.12.2021 АТ «Укрзалізниця» прийняло згідно із залізничною накладною № 23156597 вантаж для перевезення на адресу ПП «Амік Україна» від станції Новополоцьк Білоруської залізниці до станції Кременець Української залізниці.

Відстань перевезення від станції Новополоцьк до станції Горинь становить 617 км, від станції Удрицьк до станції Кременець - 234 км, що разом становить 851 км.

Як вбачається з залізничної накладної № 23156597, вантаж прибув на станцію призначення 01.01.2022.

При цьому, у накладній № 23156597 містяться відомості про затримку вантажу на 1 добу під час перевезення (на підставі акту № 18188 від 27.12.2021, на підставі акту № 18218 від 27.12.2021).

Таким чином термін доставки вантажу за залізничною накладною № 23156597 повинен був не перевищувати 7 діб.

З огляду на те, що позивач отримав повідомлення про прибуття вантажу та вантаж прибув на станцію призначення 01.01.2022, строк доставки вантажу за накладною № 23156597 прострочено на 1 добу.

Згідно з параграфом 1 статті 45 УМВС якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

У параграфі 2 статті 45 УМВС встановлено, що розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки і розраховується, як відношення перевищення терміну доставки (в добах) до загального терміну доставки, а саме:

- 6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

- 18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше за одну десяту, але не понад три десятих загального терміну доставки;

- 30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що долучений позивачем розрахунок неустойки до позовної заяви є обґрунтованим та арифметично правильним.

Параграфом 1 статті 47 УМВС передбачено, що позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення претензії.

Згідно з параграфом 3 статті 46 УМВС претензія пред`являється щодо кожної відправки окремо.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач 23.02.2022 звернувся до відповідача з претензією про сплату неустойки за прострочення доставки вантажу за залізничною накладною №23156597, яка була отримана відповідачем 07.04.2022, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Параграфом 1 статті 48 УМВС передбачено, що позови до перевізника на підставі цієї Угоди пред`являються: про перевищення терміну доставки вантажу - протягом 2 місяців.

Зазначені в параграфі 1 цієї статті строки обчислюються з моменту виникнення права пред`явлення позову, встановленого в параграфі 2 статті 47 «Вимоги за договором перевезення. Підсудність» цієї Угоди. День початку перебігу строку давності в строк не включається (параграф 2 ст. 48 УМВС).

Згідно параграфу 3 статті 48 УМВС пред`явлення претензії, оформленої відповідно до статті 46 «Претензії» цієї Угоди, зупиняє перебіг строків давності, передбачених у параграфі 1 цієї статті.

Перебіг терміну давності продовжується з того дня, коли перевізник повідомив претендателю про повне або часткове відхилення його претензії або з моменту закінчення терміну, встановленого в параграфі 7 статті 46 «Претензії» цієї Угоди, якщо претензія залишена перевізником без відповіді.

Відповідно до параграфу 7 статті 46 «Претензії» Угоди перевізник зобов`язаний у 180-денний термін з дня одержання претензії розглянути її, дати відповідь претендателю та при повному або частковому визнанні претензії сплатити претендателю належну суму.

Зважаючи на ті обставини що позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату неустойки за залізничною накладною №23156597, що є зупиненням перебігу строків позовної давності, та строки, встановлені у параграфі 7 статті 46 «Претензії» УМВС для її розгляду, позивачем було пропущено строк для звернення з даним позовом до суду, що не заперечується позивачем, оскільки у позовній заяві позивач зазначив, що строк позовної давності сплив 11.10.2022. Разом із тим, позивач посилається на те, що 17 березня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану, яким було внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме: розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 19 такого змісту: "19. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 було введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022 року, № 259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року воєнний стан продовжено по 25 серпня 2022 року.

Враховуючи наведене позивач вважає, що строки позовної давності за Накладною № 23156597 продовжені, у зв`язку із чим позов пред`явлено в межах строку позовної давності, визначеної згідно ст. 258 ЦК України, параграфу 1 ст. 48 УМВС.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Отже, на спірні правовідносини не поширюються положення п. 6 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, яким визначено скорочений строк позовної давності в один рік, оскільки, статтею 925 Цивільного кодексу України врегульовано питання щодо пред`явлення претензій і позовів, що випливають із договору перевезення у внутрішньому сполученні, тоді, позов пред`явлено щодо перевезення у закордонному сполученні.

Відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Як було вказано вище, за змістом статей 47, 48 УМВС позови до перевізника на підставі цієї Угоди про перевищення терміну доставки вантажу пред`являються протягом 2 місяців з дня видачі вантажу одержувачу, а за іншими підставами протягом 9 місяців. Пред`явлення претензії, оформленої у відповідності зі статтею 46 "Претензії" цієї Угоди, зупиняє перебіг терміну давності.

Міжнародний характер Угоди про міжнародні вантажне сполучення, до якої приєдналась Україна, не передбачає поновлення продовження строків позовної давності за будь-яких обставин, а пропуск строків давності є підставою для відхилення вимог (парагараф 4 ст. 48 УМВС)

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Враховуючи ту обставину, що позивач звернувся до суду з позовною заявою з пропуском встановленого Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення строку давності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що у задоволенні позову про стягнення неустойки у розмірі 24 395, 89 грн. слід відмовити у повному обсязі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, колегія вважає необґрунтованими, такими, що зводяться до намагань апелянта здійснити переоцінку обставин справи, правильно встановлених судом першої інстанції та не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність викладених в судовому рішенні висновків.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, отже рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі № 910/10871/22 є обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "АМІК УКРАЇНА" на рішення Господарського суду м. Києва від 12.01.2023 у справі № 910/10871/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.01.2023 у справі № 910/10871/22 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10871/22 повернути до Господарського суду міста Києва

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка