ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. Справа №914/991/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Орищин Г.В.

секретар судового засідання Гунька О.

за участю представників учасників процесу:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Трускавецький водоканал б/н від 03.01.2023 (Вх.№ ЗАГС 01-05/60/23 від 05.01.2023)

на рішення Господарського суду Львівської області від 23.11.2022 (повний текст складено 05.12.2022)

у справі № 914/991/22

за позовом Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області, м. Дрогобич,

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Трускавецький водоканал, м. Трускавець,

про стягнення 471 170, 81 грн

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області, м. Дрогобич до ТОВ Трускавецький водоканал, м. Трускавець, про стягнення 471 170, 81 грн.

Позов мотивований тим, що між сторонами 30.03.2018 укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №1306, на виконання якого позивачем надано послуги з централізованого водопостачання на загальну суму 1 655 152, 42 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання в повному обсязі не виконав, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за період з червня 2019 по липень 2019 у розмірі 475 170, 81 грн. За несвоєчасне виконання умов договору позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 19 042,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 145 917, 86 грн, 3% річних у розмірі 64 282, 19 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 23.11.2022 у справі № 914/991/22 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ Трускавецький водоканал на користь КП Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення у розмірі 471 170, 81 грн, пеню у розмірі 19 042,07 грн, інфляційні втрати у розмірі 145 917, 86 грн, 3% річних у розмірі 64 282, 19 грн та 8 416, 95 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №1306 від 30.03.2018 в сумі 471 170,81 грн, правомірно нараховано пеню в сумі 19 042, 07 грн, інфляційні втрати у розмірі 145 917, 86 грн., 3% річних у розмірі 64 282, 19 грн. Одночасно з викладеним, ухвалюючи оскаржуване рішення, Господарський суд Львівської області відмовив відповідачу у клопотанні про зменшення штрафних санкцій, мотивуючи тим, що відповідач систематично прострочує оплати та належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

ТОВ Трускавецький водоканал подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 23.11.2022 скасувати в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір пені та 3% річних на 100%, посилаючись на те, що обставини, що дозволяють зменшити розмір пені та 3% є важливими для правильного та справедливого судового рішення.

Скаржник вважає, що судом, вирішуючи питання зменшення розміру неустойки у даному випадку, не враховано, що господарські відносини між позивачем та відповідачем носять тривалий та конструктивний характер. Відповідач закуповує у позивача понад 50% всіх його послуг, TOB «Трускавецький водоканал» не є кінцевим споживачем послуг позивача, а направляє такі для задоволення потреб мешканців, установ, організацій міста- курорта Трускавець, у зв`язку з чим виконання зобов`язань відповідача залежить від факту сплати третіми особами вартості отриманих послуг. Відповідач фактично створений на базі комунального майна та не здійснює будь-якої іншої господарської діяльності, а вартість його послуг для мешканців м. Трускавець встановлюється органом місцевого самоврядування, отже необхідно врахувати соціально важливий статус TOB «Трускавецький водоканал», оскільки у випадку неможливості відновлення його платоспроможності, функціонування системи водопостачання та водовідведення буде порушено, що матиме наслідком складання надзвичайної ситуації для населення м. Трускавець.

З метою врегулювання складної фінансової ситуації, що склалась у TOB «Трускавецький водоканал» у відносинах з КП «Дрогобичводоканал» відповідачем вчиняються заходи з приводу виконання грошових зобов`язань перед позивачем. Стягнення неустойки в заявленому позивачем розмірі значно погіршить господарську діяльність відповідача та поставить під загрозу можливість водопостачання міста-курорта Трускавець та, як наслідок, залишення його мешканців та установ без послуг водопостачання та водовідведення.

КП Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Зокрема, позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, натомість скаржник свої виконував недобросовісно, обов`язок з оплати за отримані послуги виконав частково на загальну суму 1 182 981,61 грн, що підтверджується реєстрами платежів TOB «Трускавецький водоканал» з оплати послуг, наданими суду позивачем, що не оспорювалося відповідачем.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що заборгованість скаржника за надані послуги складає 472 170, 81 грн, зокрема такий висновок підкріплюється належними доказами у справі.

Що стосується покликання скаржника стосовно стягнутих за рішенням суду штрафних санкцій позивач зазначає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок про те, що діяльність КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради є збитковою, а систематичне прострочення оплати TOB «Трускавецький водоканал» наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення призводить до збільшення кредиторської заборгованості КП «Дрогобичводоканал», в тому числі зі сплати податків та зборів до державного бюджету. Відповідно, задоволення позову та стягнення з TOB «Трускавецький водоканал» 3% річних та пені є мірою відповідальності скаржника за прострочення оплати за надані послуги та полягає у отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання своїх зобов`язань. Заявлена до стягнення пеня у розмірі 19 042, 07грн та 3% річних у розмірі 64 282,19 грн є співмірними із розміром основної заборгованості, яка складає 471 170, 10 грн та відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2023 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Желіка М.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Львівської області від 23.11.2022 у справі № 914/991/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Трускавецький водоканал на рішення Господарського суду Львівської області від 23.11.2022 у справі №914/991/22 та призначено розгляд справи на 28.02.2023.

28.02.2023 розгляд вказаної справи не відбувся у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Галушко Н.А. з 28.02.2023 по 03.03.2023.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 призначено розгляд справи №914/991/22 на 14.03.2023.

Сторони в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без представників сторін.

Обставини справи.

30.03.2018 між КП Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради (позивач, виробник) та ТОВ Трускавецький водоканал (відповідач, споживач) укладено Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення № 1306, згідно з яким виробник зобов`язується надавати споживачу послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на умовах цього договору. Споживач зобов`язується проводити відбір води та скидати стічні води у каналізаційні мережі виробника у межах обсягів та на умовах. передбачених цим договором, а також своєчасно оплачувати спожиті послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором (пункт 1.1 договору).

31.03.2019 сторони підписали додаткову угоду №1 до договору №1306, якою внесли зміни до деяких пунктів договору.

Згідно з п 4.1, 4.2 договору (зі змінами №1 від 31.03.2019) Тарифи на послуги з централізованого водопостачання 7, 13 гривень за 1 м3 з ПДВ, з централізованого водовідведення 2, 20 гривень за 1 м3 з ПДВ. Тарифи на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення є державними регульованими тарифами, які затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а відтак можуть бути змінними впродовж терміну дії цього договору.

Відповідно до п. 5.3. Договору, споживач зобов`язується проводити оплату за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом повного перерахування коштів платіжним дорученням в такі терміни: до 30 числа кожного поточного місяця споживач зобов`язується здійснити остаточну оплату за спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення у поточному місяці. За несвоєчасне виконання своїх грошових зобов`язань згідно цього Договору споживач зобов`язується сплатити на користь виробника пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019, а в частині невиконаних грошових зобов`язань - до їх повного виконання. Якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не заявить письмово про намір розірвати цей договір, він вважається продовженим на той самий строк і діє на тих самих умовах (п.11.1 договору зі змінами №1 від 31.03.2019).

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов договору за період з червня-липня 2019 КП Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради надало ТОВ Трускавецький водоканал послуги з централізованого водопостачання на суму 1 655 152, 42 грн, що підтверджується актом про скид стоків з 25.06.2019 по 09.07.2019 вих. № 872 від 25.07.2019; акт №ОУ-0005190 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 25.07.2019 на суму 1 655 152,42 грн.

Відповідач свій обов`язок з оплати за отримані послуги виконав частково на загальну суму 1 182 981,61 грн, що підтверджується реєстрами платежів ТОВ Трускавецький водоканал з оплати послуг, наданими суду позивачем, що не оспорюється відповідачем.

Вищенаведені обставини, а саме неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати вартості послуг, стали підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача 471 170, 81 грн основного боргу, 19 042, 07 грн пені, 145 917, 86 грн інфляційних, 64 282, 19 грн 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

Між сторонами у справі виникли зобов`язання щодо виконання договору перевезення вантажу.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Частиною 1 статті 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 3 ст. 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Статтею 19 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, передбачено, що послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання на підставі договору з:

підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням;

підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення;

об`єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об`єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та/або централізованого водовідведення на підставі укладених ними договорів;

власниками будинків, що перебувають у приватній власності;

індивідуальними і колективними споживачами житлово-комунальних послуг, визначеними Законом України Про житлово-комунальні послуги.

Як зазначалось вище та правомірно встановлено судом, 30.03.2018 сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення №1306 та додаткову угоду №1 до договору №1306 від 31.01.2019, якою внесено зміни до деяких пунктів договору.

Відповідно до п. 5.3. Договору споживач зобов`язується проводити оплату за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом повного перерахування коштів платіжним дорученням в такі терміни: до 30 числа кожного поточного місяця споживач зобов`язується здійснити остаточну оплату за спожиті послуги з централізованого водопостачання і водовідведення у поточному місяці.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2019, а в частині невиконаних грошових зобов`язань - до їх повного виконання. Якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору не заявить письмово про намір розірвати цей Договір, він вважається продовженим на той самий строк і діє на тих самих умовах (пункт 11.1 договору зі змінами №1 від 31.03.2019).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

На виконання умов договору за період червня - липня 2019 року КП Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради надало ТОВ Трускавецький водоканал послуги з централізованого водопостачання на суму 1 655 152, 42 грн, що підтверджується актом про скид стоків з 25.06.2019 по 09.07.2019 вих. № 872 від 25.07.2019; акт №ОУ-0005190 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 25.07.2019 на суму 1 655 152,42 грн.

Відповідач свій обов`язок з оплати за отримані послуги виконав частково на загальну суму 1 182 981,61 грн, що підтверджується реєстрами платежів ТзОВ Трускавецький водоканал з оплати послуг наданими суду позивачем, що не оспорюється відповідачем.

Таким чином, заборгованість відповідача за надані послуги складає 472 170, 81 грн, підлягає стягненню з відповідача та не оспорюється скаржником.

Щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних судова колегія зазначає таке.

В відзиві на позовну заяву відповідач просив суд зменшити розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних на 100%, вказуючи на те, що ТОВ Трускавецький водоканал є збитковим підприємством та станом на день подання відзиву йому загрожує банкрутство.

Також, скаржник, як на обставину, яка є важливою для вирішення питання про покладення на відповідача договірної відповідальності у вигляді неустойки, вказує на наявність у відповідача зобов`язань із виконання судових рішень, якими вже стягнуто з ТОВ Трускавецький водоканал на користь КП Дрогобичводоканал заборгованість зі сплати за надані послуги, яка включає в себе також і пеню. Таким чином, скаржник зазначив, що у випадку нарахування відповідачу договірних штрафних санкцій господарська діяльність ТОВ Трускавецький водоканал буде зведена до оплати штрафних санкцій позивачу та виконання вже існуючих судових рішень, що призведе до неминучого нарощення боргів за вже надані КП Дрогобичводоканал послуги, що матиме наслідком неплатоспроможність відповідача.

Згідно з ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України закріплено право суду зменшувати розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виходячи з конкретних обставин справи, судова колегія погоджується, що суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, але не звільняти повністю боржника від їх сплати. При цьому, право суду на зменшення, зокрема пені, застосовується в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Вимогами ч. 3 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного критерію для зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями ч.1 ст.233 ГПК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Частина друга статті 233 Господарського кодексу України встановлює, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №902/855/18).

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції позивач зазначив, що непокритий прибуток КП Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради сягнув 62 000 000 грн, згідно з фінансовою звітністю малого підприємства за 2021, та вказує, що систематичне прострочення оплат ТОВ Трускавецький водоканал наданих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення призводить до катастрофічного збільшення кредиторської заборгованості КП Водоканал.

З огляду на викладене, проаналізувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи те, що згідно з рішеннями суду, які набрали законної сили, відповідач систематично прострочує оплати КП Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради та належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, суд першої інстанції правмоірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій на 100%.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно абз. 3 п. 5.3 договору сторони узгодили, що за несвоєчасне виконання своїх грошових зобов`язань згідно з цим договором суб`єкт зобов`язується сплатити на користь виробника пеню в розмірі однієї облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних судова колегія прийшла до висновку про правомірність нарахування позивачем відповідачу пені у розмірі 19 042,07 грн., інфляційні втрати у розмірі 145 917, 86 грн., 3% річних у розмірі 64 282, 19 грн.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Критерії оцінки поданих заявником доказів суд встановлює самостійно у кожній конкретній справі, виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275,276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 23.11.2022 у справі № 914/991/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Трускавецький водоканал без задоволення.

2.Судові витрати за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 27.03.2023.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Орищин Г.В.