РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2023Справа № 910/335/23

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/335/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Удовиченко Владіслава Олександровича

до Акціонерного товариства «Укрпошта»

про розірвання договору

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

04 січня 2023 року до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Удовиченка Владіслава Олександровича (позивач) надійшла позовна заява б/н від 29.12.2022 року до Акціонерного товариства «Укрпошта» (відповідач) про розірвання договору поставки № 06-73 від 24.03.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, які є підставою для розірвання договору, у зв`язку з істотною зміною обставин, в результаті чого виконання договору поставки № 06-73 від 24.03.2022 року для позивача стало економічно необґрунтованим.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/335/23, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 657 ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 року у справі № 910/335/23 вручено уповноваженому представнику відповідача - 23.01.2023 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 07.02.2023 року (включно).

08.02.2023 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерним товариством «Укрпошта» проводилася закупівля ДК 021:2015-34220000-5. Причепи, напівпричепи та пересувні контейнери (запасні частини до причепів та напівпричепів), ідентифікатор UА-2021 -12-29-002796-а. Переможцем процедури закупівлі визначено Фізичну особу-підприємця Удовиченка Владіслава Олександровича.???

За результатами процедури закупівлі 24.03.2022 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, було укладено договір поставки № 06-73, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити покупцю у власність товар, найменування, асортимент, кількість, ціна товару, та інша інформація щодо товару та технічної документації до нього, та інша інформація щодо товару наведені у специфікації, яка є додатком № 1 до договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах договору.

Відповідно до п. 3.1. договору поставка товару здійснюється згідно з Правилами Інкотермс в редакції 2010 року на умовах поставки «Зі сплатою мита» у місце поставки, що визначене в додатку № 1 до договору.

Пунктом 3.2. договору визначено, що поставка здійснюється дрібними партіями за заявкою покупця, підписаною уповноваженою особою покупця, у строк, що передбачений у специфікації, але в будь-якому випадку не пізніше дати припинення дії договору. Заявка є невід`ємною частиною договору, в якій зазначається найменування та асортимент товару, кількість (обсяг) партії поставки, тощо.

Згідно з п. 4.1. договору ціна договору та ціна за одиницю товару зазначаються в специфікації та включають в себе вартість тари та упаковки товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються постачальником, вартість доставки товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження та всі інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін (за наявності) та діє до дати зазначеної у специфікації. Припинення дії договору чи його розірвання не звільняє будь-яку із сторін від обов`язку виконати свої зобов`язання за договором, які виникли до такого припинення (розірвання) на підставі належно виконаного іншою стороною свого зобов`язання за договором (п. 6.1. договору).

В п. 10.1. договору визначено, що додатком до договору, що є невід`ємною його частиною, є додаток № 1 - специфікація.

До договору поставки № 06-73 від 24.03.2022 року було укладено специфікацію, яка є додатком № 1 до договору, в якій сторонами за договором було визначено найменування, кількість та ціну товару, що має бути поставлений.

Згідно з п. 9 специфікації (додаток № 1 до договору) договір діє до 31 грудня 2022 року включно.

31.07.2022 року позивач звернувся до відповідача з листом № 220729-1 від 29.07.2022 року «Про розірвання договору» (лист направлено засобами поштового зв`язку 31.07.2022 року за поштовим ідентифікатором № 8927). В обгрунтування підстав для розірвання договору позивач посилається на підвищення Національним банком України курсу долара США, та введений на території України воєнний стан. Вказані обставини негативно вплинули на фінансове становище позивача та економічну ситуацію в країні. Лист позивача про розірвання договору мотивовано статтею 652 Цивільного кодексу України.

Втім, відповідач залишив вказаний лист без відповіді.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про розірвання договору на підставі статті 188 Господарського кодексу України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Підставою для розірвання договору позивач вказує істотне збільшення ціни на товари, що є предметом договору, і що призводить до збитковості операцій з його поставки та робить виконання договору для постачальника (позивача) економічно небезпечним.

Відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, припинення строку дії договору у будь-якому випадку унеможливлює розірвання такого договору в судовому порядку, оскільки в силу положень чинного законодавства розірвати (в тому числі і в судовому порядку) можливо лише діючий договір. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 року у справі №905/1705/18.

Також, у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 року у справі № 911/1442/19 викладено правовий висновок, відповідно до якого розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Аналогічний висновок також викладено Верховним Судом у справах № 910/16750/18, № 911/991/19, № 904/2903/20, з яким також погодився Верховний Суд у постанові від 21.06.2022 року у справі № 911/3276/20.

Судом встановлено, що строк дії договору поставки № 06-73 від 24.03.2022 року до 31 грудня 2022 року включно.

При цьому, умовами договору не передбачено його автоматичної пролонгації.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що розірвати можна лише договір, який діє (строк/термін дії якого не закінчився), у зв`язку з чим вимога позивача про розірвання договору поставки № 06-73 від 24.03.2022 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Також суд вважає за необхідне зазначити про те, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України. Проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України такою умовою є виконання, проведене належним чином. При цьому слід розрізняти припинення безпосередньо дії договору та припинення зобов`язань, визначених ним.

Навіть після припинення дії договору, невиконані стороною зобов`язання за ним залишаються чинними для такої сторони-боржника, і вказана обставина не звільняє останнього від виконання обов`язку протягом того часу, коли існує відповідне зобов`язання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.03.2023 року.

Суддя О.В. Котков