ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/2797/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Станкова І.М.

за участю представників учасників справи:

від Фізичної особи-підприємця Терзі Андрія Христофоровича Ковальчук О.М., за ордером;

від Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка

на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року, м. Одеса, суддя Волков Р.В., повний текст складено та підписано 26.01.23 року

у справі №916/2797/22

за позовом Фізичної особи-підприємця Терзі Андрія Христофоровича, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка

про стягнення 2 795 558,85 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У жовтні 2022 року Фізична особа-підприємець Терзі Андрій Христофорович, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка про стягнення 2 795 558,85 грн., з яких: сума основної заборгованості у розмірі 2 385 840 грн. 39 коп., пені в сумі 264 553 грн. 25 коп., штрафу в сумі 129 292 грн. 02 коп., 3% річних у розмірі 15 873 грн. 19 коп., а також відшкодувати витрати з оплати судового збору в сумі 41 933 грн. 38 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг по збиранню зернових та технічних культур №13/06/22 від 13.06.2022 року в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка на користь Фізичної особи-підприємця Терзі Андрія Христофоровича, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка суму основної заборгованості у розмірі 2 385 840 грн. 39 коп., пені в сумі 264 553 грн. 25 коп., штрафу в сумі 129 292 грн. 02 коп., 3% річних у розмірі 15 873 грн. 19 коп., а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати судового збору в сумі 41 933 грн. 38 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем порушено взяті на себе зобов`язання в частині повної та своєчасної оплати отриманих послуг за договором, з огляду на що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 повністю та ухвалити нове, яким залишити без задоволення позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Терзі Андрія Христофоровича, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка про стягнення грошових коштів в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що через військову агресію, блокування Російською Федерацією експорту сільськогосподарської продукції, яка складала значний відсоток у перевезеннях, завдання пошкоджень залізничній інфраструктурі спостерігається значне падіння обсягів вантажних перевезень залізницею, що призвело до значного збільшення видатків на виробництво та збут сільськогосподарської продукції. Скаржник зазначає, що з перших днів повномасштабного вторгнення здійснює виробництво та постачання сільськогосподарської продукції, використовує власну техніку та залучає підрядників, забезпечуючи певний внесок у вітчизняну економіку реального сектору.

Також апелянт зауважує, що під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції заявляв клопотання про зменшення розміру неустойки, в обґрунтування якого вказував, що, починаючи з 24.02.2022 року Російська Федерація здійснює обстріл всієї території України майже щодня, завдаючи руйнувань та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі енергогенеруючі та енергорозподільчі інфраструктурні об`єкти, блокування експорту зернових до іноземних країн, обстріли портової інфраструктури, підприємств промислової галузі. Систематично здійснюються ракетні обстріли інфраструктури та відповідач зазнає руйнівного удару по господарській діяльності, щодня відчуває значні складнощі в процесі ведення господарської діяльності. До повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України єдиним джерелом доходу скаржника було комерційне виробництво та збут сільськогосподарської продукції, однак після початку військових дій комерційна діяльність значно скоротилась.

За наведених підстав у їх сукупності скаржник вважає неправомірним висновок господарського суду про відмову задовольнити заяву відповідача про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача. Зважаючи на таке, оскаржуване рішення господарського суду у справі не можна визнати законним, обґрунтованим, прийнятим у відповідності з нормами процесуального та матеріального права, а тому підлягає скасуванню на думку апелянта.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 та призначено до розгляду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.02.2023 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС АГРО-П» на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 до свого провадження колегією суддів у новому складі: головуючий суддя Діброва Г.І., судді: Принцевська Н.М., Ярош А.І., яка сформована на підставі розпорядження керівника апарату суду від 28.03.2023 року № 27 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи №916/2797/22.

27.02.2023 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Фізичної особи-підприємця Терзі Андрія Христофоровича, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка, відповідно до якого позивач вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки нею не спростовано висновків суду першої інстанції.

Відносно доводу апелянта щодо заяви відповідача про зменшення розміру неустойки, позивач зауважує, що відповідачем не надано жодних фактичних даних, які б свідчили про необхідність зменшення розміру штрафних санкцій. Заява відповідача містить лише інформаційне викопіювання з нормативно-правових актів, без будь-якого належного обґрунтування, а також останній не надав жодних фактичних доказів, які б підтверджували, що його матеріальний стан не дозволяє здійснити всі виплати, що повинен був отримати Фізична особа-підприємець Терзі Андрій Христофорович, як згідно укладеного між ними договору, так і згідно норм українського законодавства.

Зокрема, позивач вказує, що 05.07.2022 року погоджений сторонами об`єм роботи було виконано, про що складено звіт про виконану роботу, де зафіксовано надання виконавцем послуг по збиранню зернових та технічних культур. Замовник претензій до обсягу і якості виконаних робіт виконавця не має. Вини позивача у тому, що відповідач взяв на себе зобов`язання, які виконати не може або не хоче, немає. Всі вимоги до Фізичної особи-підприємця Терзі Андрія Христофоровича, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка які передбачені договором, позивачем були виконані.

В зв`язку із вищезазначеним позивач просить залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 без задоволення, а рішення без змін.

В судовому засіданні, з`явився представник позивача підтримав доводи викладені в відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про надіслання ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду засобами електронного зв`язку та поштовим відправленням.

23.03.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка про відкладення розгляду справи. Заявник обґрунтовує заявлене клопотання тим, що підприємство втратило контакт з адвокатом, який готував апеляційну скаргу та відповідні матеріали та який є обізнаним з правовою позицією апелянта, має відповідний досвід та кваліфікацію. У зв`язку з чим заявник веде перемовини з іншим спеціалістом в сфері господарського судочинства з метою отримання кваліфікованої правової допомоги при розгляді апеляційної скарги.

Розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивовано тим, що заявник веде перемовини з іншим спеціалістом в сфері господарського судочинства з метою отримання кваліфікованої правової допомоги при розгляді апеляційної скарги, на підтвердження чого скаржником до клопотання не додано будь-яких доказів, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду явка сторін не визнавалась обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті. Одночасно з цим в клопотанні не зазначено будь-яких додаткових підстав для визнання обов`язкової явки представника скаржника в судове засідання або наявності у нього додаткових доводів та заперечень стосовно оскаржуваного рішення. Крім того, юридична особа має право направити для участі в судових засіданнях керівника юридичної особи або іншу уповноважену особу на підставах самопредставництва.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції є правомірним та таким, що не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

13.06.2022 року між Фізичною особою-підприємцем Терзі Андрієм Христофоровичем, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС АГРО-П», Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка було укладено договір про надання послуг по збиранню зернових та технічних культур № 13/06/22, предметом якого є послуги виконавця з проведення сільськогосподарських робіт: збирання зернових і технічних культур врожаю 2022 року на земельних площах замовника, які виконуються технікою виконавця за наведеними нижче умовами та в наступних обсягах: вартість послуг за 1 зібраний гектар в т.ч. ПДВ складає 1 700 грн.

Відповідно до п. 5.4. договору строк його дії встановлюється з моменту його підписання до 01.08.2022, а в частині взаєморозрахунків - до повного його виконання.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що фактичні об`єми наданих послуг та розмір площі зібраного урожаю встановлюються за попереднім погодженням сторонами після закінчення збору культури шляхом підписання актів прийому-передачі виконаних робіт. Відповідні акти прийому-передачі виконаних робіт підписуються за сплином кожного календарного місяця (під час якого здійснювались роботи) та після повного виконання всього обсягу робіт (якщо робота закінчилась до кінця календарного місяця). Дані акти прийому-передачі виконаних робіт підписуються сторонами не пізніше, ніж за 3 дні після закінчення кожного календарного місяця (під час якого здійснювались роботи) або всього обсягу виконаних робіт (якщо робота закінчилась до кінця календарного місяця).

Відповідно п. 2.1.1. договору виконавець забезпечує виконання сільськогосподарських робіт, передбачених цим договором, власною або орендованою технікою на площах замовника, в термін з « 14» червня 2022 по « 01» серпня 2022.

Згідно п. 3.1. договору за надані виконавцем послуги по збиранню урожаю замовник розраховується шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в цьому договорі, протягом 30 календарних днів після підписання кожного акту виконаних робіт.

Пунктом 4.7. договору сторони погодили, що даний договір підписується під час воєнного стану, отже, посилання на воєнний стан, війну та військові дії на території України не є підставою для несплати грошових коштів за зобов`язаннями, котрі виникли з даного договору (оскільки обидві сторони здійснюють свою діяльність під час воєнного стану та розуміють ризики такої діяльності в такий період). Зловживання правами під час воєнного стану не допускається.

05.07.2022 року позивачем та відповідачем було підписано Звіт про виконану роботу, де зафіксовано надання виконавцем послуг по збиранню зернових та технічних культур в наступних обсягах - 512,1 га озимого ячменю, 996,979 га озимої пшениці та 12 га озимого ріпаку. Замовник, підписуючись під даним звітом, зазначив, що цей звіт є прийнятим замовником. Замовник претензій до обсягу і якості виконаних робіт виконавця не має.

Відповідно до Акту надання послуг № 7 від 05.07.2022 року позивачем було передано, а відповідачем прийнято послуги по збиранню сільськогосподарської продукції в наступних обсягах: 512,1 га озимого ячменю, 996,979 га озимої пшениці, 12 га озимого ріпаку (загальна вартість послуг 2 585 840,39 грн.).

05.07.2022 позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату № 7 на суму 2 585 840 грн. 39 коп.

Згідно з платіжним дорученням №296 від 03.10.2022 року та виписки з рахунку позивача в АТ «Райфайзен банк» за 04.10.2022 року, 04.10.2022 року відповідач сплатив позивачу 200 000 грн. за «послуги по збиранню, згідно рахунка № 7 від 05.07.22 …».

Таким чином, відповідач здійснив часткову оплату за надані позивачем послуги за договором по збиранню врожаю. Несплата боргу в строки, визначені умовами договору, стала підставою для звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

Перед тим як здійснювати перегляд оскаржуваного рішення по суті справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне встановити обставини щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.10.2022 року прийнято позовну заяву Фізичної особи-підприємця Терзі Андрія Христофоровича, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка до розгляду та відкрито провадження у справі 916/2797/22. Підготовче засідання призначене на 23 листопада 2022 року об 11:00 год. Ухвалу направлено сторонам на електронні адреси 27.10.2022 року, про що свідчить роздруківка з електронної пошти. Також матеріали справи містять поштове повідомлення від 27.10.2022 року з відміткою про вручення ухвали від 01.11.2022 Товариству з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка. Ухвалою від 29.11.2022 року підготовче засідання по справі відкладено на 14.12.202 року, яка також направлена на електронні адреси сторін. 29.11.2022 року відповідачем подано до Господарського суду Одеської області заяву про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу), в якій продубльована електронна адреса відповідача, що також свідчить про обізнаність відповідача щодо розгляду справи та належність поштової адреси, на яку судом направляли ухвали саме відповідачу.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо неналежного повідомлення про призначення підготовчого засідання, внаслідок чого відповідач був позбавлений можливості бути присутнім при розгляді справи, з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно ч.1 та п.1 ч.2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстави неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Вищезазначене узгоджується з позицією Касаційного цивільного суду Верховного Суду, який в своїх постановах від 30.11.2022 року по справі №759/14068/19, від 20.01.2023 року по справі №465/6147/18 зазначив, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

В свою чергу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 13.07.2022 року у справі №761/14537/15-ц зазначає, судова повістка на електронну адресу сторони є належним повідомленням, якщо особа раніше повідомила про цю адресу.

Тобто, жодних заперечень або заяв від відповідача стосовно зміни або виправлень реквізитів електронних поштових адрес не надходило. Таким чином, судова колегія вважає, що відповідач неодноразово належним чином був повідомлений про дату та час попереднього судового засідання, тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються в зв`язку з недоведеністю.

Оскільки нормами ст.269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення тільки в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія не переглядає в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми вищевказаної основної заборгованості за договором, який є підставою позову.

Не заперечуючи проти існування заборгованості за договором, скаржник в апеляційній скарзі наголошує про безпідставність стягнення з нього нарахованих сум, штрафу, пені, 3% річних з огляду на відсутність в його діях вини у неналежному виконанні господарських зобов`язань за договором постачання, а також те, що невиконання покупцем своїх господарських зобов`язань пов`язане із настанням форс мажорних обставин, пов`язаних зі збройною агресію Російської Федерації проти України.

Колегія суддів не приймає до уваги вказане вище твердження відповідача, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що, як було раніше зазначено колегією суддів за текстом постанови, ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського Кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 Господарського Кодексу України). Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України).

Відповідно до положень ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилось неможливим внаслідок дії непереборної сили. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Проте, в силу вимог ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Згідно із ст. 141 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

При цьому, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 14.02.2023 року у справі №903/338/22, форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Одне лише передбачене законом віднесення введеного воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору.

Так, із установлених обставин цієї справи вбачається, що відповідач протягом спірного періоду працював і працює, незважаючи на введений воєнний стан в Україні та повномасштабну воєнну агресію Російської Федерації проти України, з огляду на що саме по собі введення воєнного стану в країні не свідчило про принципову неможливість здійснення відповідачем господарських зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Отже, аргументи скаржника в цій частині є безпідставними та такими, що не приймаються колегією суддів до уваги, також і з огляду на те, що ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції відповідачем не надано належних та допустимих письмових доказів того, що останній звертався до позивача з відповідними зверненнями щодо настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання останнім зобов`язань щодо оплати за поставлений товар.

Також не приймаються колегією суддів до уваги доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо того, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, а як наслідок військової агресії Російської Федерації проти України, внаслідок чого комерційна діяльність відповідача значно скоротилась та він поніс значних фінансових втрат в результаті військових дій, не є підставами для невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором №13/06/22 від 13.06.2022 року та не може бути підставою для відмови у стягненні з останнього нарахованих позивачем суми основної заборгованості та нарахованих штрафу, пені, 3% річних або зменшення їх розміру без надання відповідних доказів в обґрунтування заявленого ним клопотання.

За доводами апеляційної скарги скаржник вважає неправомірним висновок суду першої інстанції про відмову задовольнити його заяву про зменшення розміру неустойки неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на що судова колегія зазначає наступне.

Зменшення розміру штрафних санкцій є саме правом, а не обов`язком суду, хоча суд зобов`язаний розглянути доводи боржника, яким він обґрунтовує необхідність зменшення судом розміру штрафних санкцій.

Судова колегія, наголошує, що при визначенні можливості зменшення розміру штрафних санкцій суд, у відповідності зі ст. 233 Господарського кодексу України враховує ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано жодних фактичних даних, які б свідчили про необхідність зменшення штрафних санкцій. А як доказ часткового виконання зобов`язання наводить приклад сплати 200 000 грн. відповідно до платіжного доручення №296 від 03.10.2022 року.

З наведеного слідує висновок, що відповідач уникав виконання своїх зобов`язань згідно договору, сплативши позивачу лише 200 000 грн. Наявність такої сплати підтверджує фактичність спірних правовідносин. Втім, дана сума не покриває повної заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки з 04.10.2022 року залишається тіло зобов`язання у розмірі 2 385 840 грн. 39 коп.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів касаційного господарського суду від 18.02.2020 року у справі №905/866/19, якщо боржник навіть частково не виконує своє зобов`язання, то суди можуть відхилити його клопотання про зменшення неустойки.

Матеріали справи не містять жодних фактичних доказів, які б підтверджували, що його матеріальний стан не дозволяє здійснити всі виплати, що повинен був отримати Фізична особа-підприємець Терзі Андрій Христофорович, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка.

Відносно порушення строків виконання грошових зобов`язань, в зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу та заявлено до стягнення 15 873 грн. 19 коп. 3% річних, 264 553 грн. 25 коп. пені, 129 292 грн. 02 коп. штрафу, судова колегія зазначає наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено та скаржником не оспорюється той факт, що на виконання умов спірного договору про надання послуг по збиранню зернових та технічних культур від 13.06.2022 року №13/06/22, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Терзі Андрієм Христофоровичем, Одеська обл. Болградський р-н, с. Дмитрівка та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС АГРО-П», Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка, виконавцем виконано робіт на загальну суму 2 585 840 грн. 39 коп., що підтверджується первинними документами, проте, замовником було оплачено лише 200 000 грн., відтак у відповідача виник основний борг за виконані роботи в сумі 2 385 840 грн. 39 коп., внаслідок чого за прострочення виконання грошового зобов`язання постачальником покупцю було нараховано суми основної заборгованості, штрафу, пені, 3% річних.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок штрафних санкцій, здійснених позивачем та задоволений судом першої інстанції за невиконання відповідачем його договірного грошового зобов`язання та встановлено його вірність.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією Господарського суду Одеської області, викладеною ним в оскаржуваному рішенні від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22, щодо правомірності стягнення з відповідача нарахованих позивачем штрафу, пені, 3% річних з підстав неналежного виконання останнім своїх господарських зобов`язань. При цьому, доводи скаржника про відсутність його вини у невиконанні зобов`язань не приймаються колегією суддів як належні, оскільки такі не підтверджені жодними наявними у матеріалах справи письмовими доказами, до того ж застосування норми ст. 625 Цивільного кодексу України в частині стягнення 3% річних з боржника судом здійснюється незалежно від вини боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З норми ст. 76 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судова колегія зазначає, що загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст. 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив під час вирішення позову.

Наведені норми зобов`язують суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, необхідних для правильного вирішення спору, на основі вичерпних і підтверджених висновків.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 27.01.2020 року у справі № 916/469/19, а також у постанові від 18.02.2021 року у справі №916/376/19.

Водночас, у даній справі відповідач не надав ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних доказів в підтвердження викладених ним причин неналежного виконання своїх договірних грошових зобов`язань в строки, обумовлені договором.

Враховуючи викладене, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка, викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення в оскаржуваній частині у даному випадку відсутні.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П, Одеська обл., Болградський район, с. Задунаївка на рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 16.01.2023 року у справі №916/2797/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Вступна і резолютивна частина постанови проголошені в судовому засіданні 29.03.2023 року.

Повний текст постанови складено 30 березня 2023 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
А.І. Ярош