ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року Справа № 903/53/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Миханюк М.В. , суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Комшелюку А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 25.01.2023 у справі №903/53/23 (суддя Кравчук А.М.)

за заявою ОСОБА_1 , м.Володимир, Волинська обл.

про неплатоспроможність

представники не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

11.01.2023 на адресу господарського суду Волинської області надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 13.01.2023 заяву фізичної особи ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність прийнято до розгляду. Підготовче засідання призначено на 25.01.2023 о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 25.01.2023 у справі №903/53/23 відмовлено у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції, зокрема, зробив висновок, що без врахування доходів боржника за четвертий квартал 2022 року, дохід ОСОБА_1 згідно поданої нею декларації та довідки з ГУ ДПС у Волинській області різниться, а тому сума доходу 2777 грн 97 коп., визначена боржником у плані реструктуризації боргів не обґрунтована та не підтверджена належними доказами. Також, з поданих доказів не можливо встановити наявність майна у ОСОБА_1 у спільній власності з ОСОБА_2 . З наданих доказів не вбачається однозначно, який борг існує перед кредитними установами (основний, штрафні санкції). Також, ОСОБА_1 зазначено про припинення погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, проте обставини з посиланням на докази (строк сплати, період несплати) в матеріалах справи відсутні. Також, суд першої інстанції дослідив план реструктуризації та встановив наступне: боржником не обґрунтовано з посиланням на докази суму доходів боржника в місяць та суму витрат; строк виконання плану реструктуризації боржником не визначено; боржником запропоновано спростити (списати) 100% заборгованість перед кредиторами, оскільки у боржника відсутнє будь-яке майно, достатня сума доходів для задоволення вимог кредиторів повністю або частково.

Не погоджуючись з винесеною судом першої інстанції ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зокрема зазначає, що подала усі наявні договори, а про неможливість надання інших документів повідомила суд. Додатково подано роздруківку кредитної історії із сайту Українського бюро кредитних історій про фінансові зобов`язання боржника. Зокрема, інформація, яка розміщена на веб-сайті є електронним доказом, а роздруківка такої інформації паперовою копією електронного доказу, а тому вважає помилковим та передчасним висновок місцевого господарського суду про неможливість встановити розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредиторами на дату подання заяви. Також, ОСОБА_1 зазначає, що припинила погашення кредитів, а термін прострочення по кредитним договорам складає понад 90 днів.

Матеріали заяви свідчать, що у заявника є невиконані, прострочені грошові зобов`язання, і боржник, припинив погашення кредитів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних зобов`язань упродовж двох місяців; водночас у боржника відсутні доходи, які давали можливість здійснювати поточні платежі по кредитним договорам, а відтак, існує загроза неплатоспроможності, що надає право звернутися до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі п.п.1, 2 та п.4 ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Апелянт вважає, що суд допустився надмірного формалізму, у зв`язку з чим зробив помилкові висновки та повернув заяву у справі про неплатоспроможність фізичної особи за відсутності на те правових підстав.

Вважає, що заявник належним чином довів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та визнання боржника банкрутом, а ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на що, наявні підстави для її скасування. Також, ОСОБА_1 зазначає про безпідставність тверджень суду про невідповідність плану реструктуризації та про недобросовісну поведінку боржника.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить ухвалу місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга надійшла безпосередньо на адресу суду апеляційної інстанції.

Листом від 03.02.2023 матеріали справи №903/53/23 витребувано з господарського суду Волинської області.

14.02.2023 матеріали справи надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 25.01.2023 у справі №903/53/23 та призначено розгляд апеляційної скарги на 22.03.2023 об 11:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 22.03.2023 учасники не з`явилися, хоч про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки учасники провадження у справі повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

11.01.2023 до господарського суду Волинської області надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства. Просить призначити керуючим реструктуризацією боргів арбітражного керуючого Хомича Романа Володимировича, з яким укладено договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 04.01.2023.

В обґрунтування заяви посилалася на наявність простроченої заборгованості в сумі 239890 грн 17 коп., яка виникла перед чотирма кредиторами, зокрема:

- АТ «ПУМБ» в сумі 38350 грн 49 коп.;

- АТ «Універсал Банк» в сумі 122338 грн 68 коп.;

- АТ КБ «Приватбанк» в сумі 0 грн 00 коп.;

- АТ «Сенс Банк» в сумі 79201 грн 00 коп.

Заборгованість боржника в сумі 239890 грн 17 коп. зазначена в конкретизованому списку кредиторів, виписках з Українського бюро кредитних історій. Борг АТ «Сенс Банк» підтверджений розписками заявниці, оскільки інші документи відсутні.

Заява обґрунтована неможливістю здійснити погашення боргів кредиторам в загальній сумі 239890 грн 17 коп.

Боржник зазначив, що членами родини згідно даних Декларації про майновий стан боржника за 2020-2022 роки є: ОСОБА_3 батько, ОСОБА_4 мати, ОСОБА_5 син, ОСОБА_2 - чоловік.

Актуальні дані ці особи щодо свого майна та інших активів боржнику не надали.

ОСОБА_1 не є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується інформацією з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно поданих боржником відомостей, майно та документи, що належать ОСОБА_1 на праві власності чи перебувають у заставі (іпотеці) або є обтяженими в інший спосіб, відсутні.

Документи про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітних плати відсутні.

Боржником долучено довідку про відкриті рахунки, залишок коштів на яких становить - 52114 грн 93 коп.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 судом першої інстанції, зокрема, зроблено висновок, що відсутність у боржника реального плану реструктуризації, відсутність будь-яких активів та небажання боржника погашати борги перед кредиторами або погасити борги перед кредиторами наслідком їх повного списання (прощення) лише засвідчує про уникнення боржника від здійснення та проведення розрахунків з кредиторами, та свідчить про зловживання боржником правом на звернення до суду з заявою про свою неплатоспроможність, оскільки створює підстави, які надають боржнику, отримавши, до відкриття справи про неплатоспроможність, від фінансових або кредитних підприємств або установ грошові кошти будь-якого розміру, не сплачувати їх, а звернутися до суду про свою неплатоспроможність, та «реструктуризувати» борги перед кредиторами наслідком їх повного прощення, що не узгоджується з загальними положеннями Книги 4, яка застосовується Кодексу України з процедур банкрутства - відновлення платоспроможності фізичної особи та не є для боржника тою скрутною фінансовою ситуацією, яка потребує допомоги з боку держави, через процедури банкрутства.

Колегія суддів вважає передчасними висновки суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Положеннями Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства визначено особливості застосування процедури банкрутства до боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ст.113 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи наведені в ч.2 ст.115 цього Кодексу, згідно з якою боржник має право звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо:

1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців;

3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення;

4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Тлумачення частини 2 статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства із застосуванням філологічного та логічного способів інтерпретації приводить до таких висновків:

- з огляду на вжиття законодавцем словосполучення "інші обставини" перелік підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи не є вичерпним;

- для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи достатньо навіть однієї або більше однієї підстави у будь-яких комбінаціях наведених у частині другій статті 115 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки законодавцем імперативно не визначено обов`язковим існування сукупності всіх чотирьох підстав, як умови для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи;

- наявність у боржника майна не виключає можливості існування в нього прострочених зобов`язань перед його кредиторами, як однієї із підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №909/1028/20.

Згідно з ч.1 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч.ч.2, 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства визначено зміст заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та перелік додатків, який має бути додано до заяви.

Системний аналіз ст.113, ч.ч.1, 2 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства дає можливість дійти висновку, що про наявність наведених підстав у кожному конкретному випадку мають свідчити достатні фактичні обставини з урахуванням поданої боржником заяви та доданих до неї доказів на підтвердження настання обставин, що підтверджують неплатоспроможність фізичної особи або загрозу її неплатоспроможності. Зазначені обставини оцінюються судом в кожному конкретному випадку на предмет належності, допустимості, достатності та вірогідності наданих боржником доказів.

З урахуванням положень ч.3 ст.13, ст.ст.74, 76, 77 ГПК України, розглядаючи заяву боржника у підготовчому засіданні, місцевий суд повинен перевірити відповідність поданої заяви вимогам до її форми та змісту відповідно до ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства та з`ясувати на підставі поданих боржником доказів наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, визначених ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства.

За приписами ч.3 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства суд за наслідками підготовчого засідання може вчинити одну із таких процесуальних дій: відкрити провадження у справі про неплатоспроможність у разі підтвердження однієї з підстав відкриття провадження у справі, визначених ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства та відповідності заяви вимогам ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства, а за відсутності таких підстав - відмовити у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність з підстав визначених ч.4 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства.

Частиною ч.4 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, якщо: 1) відсутні підстави для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; 2) боржник виконав зобов`язання перед кредитором (кредиторами) у повному обсязі до підготовчого засідання суду; 3) боржника притягнуто до адміністративної або кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю; 4) боржника визнано банкрутом протягом попередніх п`яти років.

Наведений в ч.4 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тобто на наведеній стадії (підготовчого засідання у справі) судом надається оцінка відповідності поданої заяви боржника за формою та змістом вимогам статей 115, 116 Кодексу України з процедур банкрутства та наявності підстав для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність за ч.4 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства за відсутності яких суд зобов`язаний відкрити провадження у справі.

Отже, на стадії підготовчого засідання формально не перевіряються ознаки неплатоспроможності боржника, а оцінка реального стану платоспроможності боржника фактично надається судом за наслідком відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, введення процедури реструктуризації боргів боржника, звернення кредиторів до суду з заявами про визнання грошових вимог до боржника, їх розгляду судом, розгляду звіту про результати перевірки декларації боржника, оцінки доказів наданих на підтвердження фінансово-майнового стану боржника.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 26.05.2022 у справі №922/1426/21.

Як вбачається з матеріалів справи, за змістом заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність в якості підстави для відкриття провадження у справі заявник вказав, зокрема, те, що: розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати (згідно з даними УБКІ та за особистими підрахунками, розмір заборгованості складає не менше 239890 грн 17 коп.); припинив погашення кредитів та здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, на підтвердження чого надав Конкретизований список кредиторів та документи, з яких вбачається розмір доходів боржника за останні роки; існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності).

Із змісту поданої заяви, а також доданих до неї документів (Конкретизованого списку кредиторів та виписки по фінансовим зобов`язанням інформаційної системи "УБКІ") вбачається, що у заявника існують кредитні зобов`язання за кредитними договорами на інші споживчі цілі та договорами позики перед фінансовими установами 4 банками, згідно з витягом УБКІ та договорами, які додані до заяви, а саме: АТ «ПУМБ» в сумі 38350 грн 49 коп.; АТ «Універсал Банк» в сумі 122338 грн 68 коп.; АТ КБ «Приватбанк» в сумі 0 грн 00 коп.; АТ «Сенс Банк» в сумі 79201 грн 00 коп.

Тобто, заявник надав наявні договори та повідомив суд про неможливість надання інших документів. Додатково також надано роздруківку кредитної історії із сайту Українського бюро кредитних історій про фінансові зобов`язання боржника.

Так, наявність боргу при ініціюванні справи про неплатоспроможність підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредиторами.

Висновок місцевого господарського суду про неможливість встановити розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредиторами на дату подання заяви, колегія суддів вважає передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст.119 Кодексу України з процедур банкрутства з метою виявлення всіх кредиторів здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч.5 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Згідно із ч.6 ст.45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Отже, виходячи із змісту вищевказаних норм законодавства, відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є лише початковою стадією здійснення судом передбачених Кодексу України з процедур банкрутства процесуальних дій та заходів, спрямованих на відновлення платоспроможності або визнання неплатоспроможності боржника фізичної особи.

При цьому, визнання або відхилення грошових вимог кредиторів боржника із встановленням їх розміру (в.ч. штрафних санкцій) здійснюється господарським судом під час або після проведення попереднього судового засідання за результатами розгляду таких вимог, поданих у встановлений Кодексом строк або після закінчення такого строку, з урахуванням звіту арбітражного керуючого про визнання або відхилення грошових вимог кредиторів боржника.

Таким чином, звернення заявника до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи на підставі наявних у нього документів із змісту яких вбачається наявність прострочених зобов`язань перед кредиторами є достатньою та самостійною підставою для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а суд відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства наділений достатніми повноваженнями на визнання або відхилення відповідних грошових вимог кредиторів боржника на наступних стадіях провадження у справі, у разі заявлення таких у порядку, передбаченому цим Кодексом.

З матеріалів заяви вбачається, що у заявника є невиконані, прострочені грошові зобов`язання, і останній припинив погашення кредитів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних зобов`язань упродовж двох місяців. Водночас, у боржника відсутні доходи, які давали б можливість здійснювати поточні платежі по кредитним договорам, а відтак, існує загроза неплатоспроможності, що надає право звернутися до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність на підставі п.п.1, 2 та п.4 ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Щодо проекту плану реструктуризації боргів відповідно до вимог ст.124 Кодексу України з процедур банкрутства, колегія суддів зазначає наступне.

Реструктуризація боргів боржника є першим, обов`язковим та пріоритетним етапом справи про неплатоспроможність фізичної особи, на якому задля отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності Кодекс України з процедур банкрутства покладає на боржника, серед іншого, обов`язок подати проект плану реструктуризації боргів, співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні та доповненні його змісту відповідно до вимог статті 124 Кодексу України з процедур банкрутства.

На цьому етапі задля отримання бажаного результату - відновлення платоспроможності Кодекс України з процедур банкрутства покладає на боржника, серед іншого, обов`язок подати проект плану реструктуризації боргів, співпрацювати з керуючим реструктуризацією і зборами кредиторів при погодженні та доповненні його змісту відповідно до вимог статті 124 Кодексу України з процедур банкрутства.

Ця норма визначає обов`язкові та факультативні вимоги до плану реструктуризації боргів боржника.

Відповідно до частини другої статті 124 Кодексу України з процедур банкрутства у плані реструктуризації боргів боржника обов`язково мають бути зазначені: 1) обставини, які спричинили неплатоспроможність боржника; 2) інформація про визнані судом вимоги кредиторів із зазначенням їх розміру та черговості задоволення; 3) інформація про майновий стан боржника за результатами проведених заходів з виявлення та складання опису майна боржника (проведення інвентаризації); 4) інформація про всі доходи боржника, у тому числі доходи, які боржник розраховує отримати протягом процедури реструктуризації боргів; 5) розмір суми, яка щомісяця буде виділятися для погашення вимог кредиторів; 6) вимоги кредиторів до боржника, які будуть прощені (списані) у разі виконання плану реструктуризації боргів; 7) розмір суми, яка щомісяця залишатиметься боржнику на задоволення побутових потреб, у розмірі не менше одного прожиткового мінімуму на боржника та на кожну особу, яка перебуває на його утриманні.

Розгляд проекту плану реструктуризації боргів боржника, а також прийняття рішення про схвалення плану реструктуризації боргів боржника або про звернення з клопотанням до господарського суду про перехід до процедури погашення боргів боржника або про закриття провадження у справі про неплатоспроможність входять до переліку основних завдань зборів кредиторів у процедурі реструктуризації боргів (частина друга статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства).

За змістом частини восьмої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду плану реструктуризації боргів зборам кредиторів належить прийняття рішення про: (1) схвалення плану реструктуризації боргів боржника; (2) відмову у схваленні плану реструктуризації боргів та звернення до господарського суду з клопотанням про визнання боржника банкрутом та введення процедури погашення боргів боржника або з клопотанням про закриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Системний аналіз приписів статей 116, 123, 124 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить про те, що проект плану реструктуризації боргів, що доданий боржником до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, набуває ознак власне плану реструктуризації боргів боржника, який може бути поданий для схвалення зборам кредиторів, лише після включення до такого проекту всіх передбачених законом обов`язкових положень, зміст яких має ґрунтуватися на компромісі між кредиторами і боржником щодо зміни способу та порядку виконання його грошових зобов`язань, з урахуванням майнового стану та об`єктивних можливостей боржника.

За змістом частини восьмої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства саме стосовно плану реструктуризації боргів боржника, що містить принаймні обов`язкові положення згідно статті 124 Кодексу України з процедур банкрутства, збори кредиторів приймають рішення про схвалення або відмову у його схваленні.

Зазначений вище правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №916/1941/21.

Тобто, боржником було надано саме проект плану реструктуризації боргів, який протягом провадження може змінюватися та доповнюватися, зокрема інформацією, визначеною у вимогах ст.124 Кодексу України з процедур банкрутства.

Також, колегія суддів відмічає, що всупереч твердженням суду першої інстанції, заявником визначено у проекті строк виконання плану реструктуризації, а саме 5 років. Суд зазначив, що боржником запропоновано спростити (списати) 100% заборгованість перед кредиторами, однак, такого положення проект не містить.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов передчаного висновку про невідповідність проекту плану реструктуризації на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Крім цього, колегія суддів зазначає наступне.

Зокрема п.11 ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додається декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства.

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.

Саме тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.

Певні неточності в декларації про майновий стан не можуть слугувати підставою для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність або закриття провадження у такій категорії справ, оскільки законодавцем наділено боржника можливістю усунути такі неточності шляхом надання суду виправленої декларації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/3911/19.

Аналіз п.11 ч.3 ст.116, п.1 ч.7 ст.123 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить, що законодавець визначив певну послідовність дій учасників у справі про неплатоспроможність фізичної особи, а саме: 1) боржник подає суду декларації; 2) керуючий реструктуризацією перевіряє надані боржником декларації та виявляє наявність у них неповної та/або недостовірної інформації, а у випадку підтвердження такого факту за результатом перевірки повідомляє боржника у формі відповідного звіту; 3) отримавши звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій, боржник упродовж семи днів (з дати отримання звіту) має право подати суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї з урахуванням наданих керуючим реструктуризацією зауважень.

Отже, керуючий реструктуризацією здійснює перевірку декларації боржника, оформлює висновки за результатами проведеної перевірки та, у разі виявлення ним неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, обов`язково її доводить до відома боржнику, у результаті чого в останнього виникає право виправити декларацію у строк встановлений законом.

Відповідно до п.9 Приміток до Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, форму якої затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 №2627/5 боржник за розділами декларації зазначає всю інформацію про членів сім`ї, яка йому відома та яку він може отримати з офіційних джерел (правовстановлювальні документи, відповідні державні реєстри). Якщо член сім`ї не надав боржнику інформацію і така інформація не може бути отримана ним з офіційних джерел, у відповідному рядку декларації зазначається «Член сім`ї не надав інформацію».

Відтак, законодавцем передбачено ймовірність не надання боржником інформації про майновий стан членів його сім`ї.

Виключно керуючий реструктуризацією здійснює перевірку декларації боржника, оформлює висновки за результатами проведеної перевірки та, у разі виявлення ним неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, обов`язково її доводить до відома боржнику, у результаті чого в останнього виникає право виправити декларацію у строк встановлений законом.

Боржник у деклараціях про майновий стан зазначив інформацію стосовно власних активів та майна, доходів і витрат членів його сім`ї, обмежившись посиланням на те, що члени сім`ї не надали такої інформації, зокрема стосовно їх доходів, інших грошових виплат, нерухомого майна.

При цьому, Кодекс України з процедур банкрутства містить низку процесуальних запобіжників задля спонукання боржника до належного виконання обов`язків та уникнення недобросовісного використання судових процедур неплатоспроможності, серед яких, зокрема, закриття провадження у справі про неплатоспроможність у випадку ненадання боржником повної і достовірної інформації про власне майно, доходи і витрати та членів його сім`ї; приховування боржником власних активів через їх передачу членам сім`ї; якщо боржника притягнуто до адміністративної чи кримінальної відповідальності за неправомірні дії, пов`язані з неплатоспроможністю (пункти 1-3 частини сьомої статті 123 Кодексу України з процедур банкрутства).

Суд апеляційної інстанції враховує, що певні неточності в декларації про майновий стан не можуть слугувати підставою для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність, оскільки законодавцем наділено боржника можливістю усунути такі неточності шляхом надання суду виправленої декларації, а тому суд першої інстанції помилково послався на такі неточності обґрунтовуючи відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

Колегія суддів відмічає, що завданням Кодексу України з процедур банкрутства є розв`язання проблем заборгованості громадян, які через відповідні обставини чи їх збіг неспроможні оплатити свої борги повністю чи частково. Саме з метою позбавлення боргів фізичних осіб, які потрапили у фінансову скруту (фінансову неспроможність) четвертою Книгою Кодексу «Відновлення платоспроможності фізичної особи» введено порядок провадження у справах про неплатоспроможність боржників - фізичних осіб.

Також слід зазначити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Європейський суд з прав людини також вказує, що одним із елементів передбаченого пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий розгляд справи судом є змістовне, а не формальне тлумачення правової норми (рішення у справі «Бентем проти Нідерландів» від 23 жовтня 1985 року, заява №8848/80, п.32).

Аналіз змісту Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що у процедурі відновлення платоспроможності фізичної особи тлумачення норм закону слід трактувати на користь боржника.

Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип узгодженості нормативних приписів права із суміжними інститутами права, що має гарантувати інтеграцію законодавства у сфері неплатоспроможності/банкрутства до національної системи права.

З огляду на мету та цілі Кодексу України з процедур банкрутства інститут неплатоспроможності фізичних осіб призначений для зняття з боржника - фізичної особи тягаря боргів, які мають значний розмір та не можуть бути погашені за рахунок поточних доходів та належного цій особі майна. Правове регулювання відносин, що виникають між боржником та іншими учасниками справи про неплатоспроможність, має на меті поетапно створити для боржника - фізичної особи найбільш сприятливі умови для погашення боргів шляхом їх реструктуризації, а при нерезультативності таких заходів - забезпечити ефективний механізм продажу активів боржника.

У постанові Верховного Суду від 26.05.2022 у справі №903/806/20 зазначено, що добросовісність боржника - фізичної особи є визначальним критерієм для оцінки обставин і підстав якими Кодекс України з процедур банкрутства зумовлює вирішення судом питання щодо подальшого руху справи, зокрема закриття провадження про неплатоспроможність фізичної особи у випадках, передбачених статтями 123, 126, 128 Кодексу України з процедур банкрутства.

Тому, обставини, що свідчать про недобросовісну поведінку боржника у сукупності з іншими обставинами справи підлягають врахуванню господарським судом як підстави для ухвалення рішення про закриття провадження у справі, замість переходу до процедури погашення боргів боржника.

Такими обставинами можуть бути, серед іншого ненадання боржником обґрунтованих пояснень стосовно обставин неплатоспроможності (руху активів, витрачання отриманих від кредиторів коштів тощо); зазначення у декларації працездатного боржника відомостей про доходи, що значно менші за відповідний середній показник у регіоні та за відповідною спеціальністю; посилання у декларації про майновий стан на ненадання інформації членом сім`ї боржника за умови, що така інформація є необхідною для з`ясування суттєвих для справи обставин, або у інший спосіб ухилення боржника від конструктивної співпраці з кредиторами, керуючим реструктуризацією чи від відкритої взаємодії з судом, економічна необґрунтованість та/або очевидна невиконуваність плану реструктуризації, яка може призвести до явного порушення прав кредиторів щодо отримання боргу в розумні строки.

При цьому, жодних дій, що свідчать про недобросовісність боржника колегією суддів не встановлено, недобросовісна поведінка боржника не доведена.

Колегія суддів вважає, що заявником доведено наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, встановленні ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства, а передбачені ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства документи заявником подані.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність.

Відповідно до ст.ст.7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

Згідно положень ст.280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів скаржника. Оскаржувану ухвалу слід скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі. Справу слід направити до господарського суду Волинської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 275, 280, 281, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 25.01.2023 у справі №903/53/23 скасувати.

3. Справу №903/53/23 направити до господарського суду Волинської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 27.03.2023.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.