СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

27 березня 2023 року м. Харків Справа № 922/2276/22

Східний апеляційний господарський суд у складі: суддя Лакіза В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трістар Енергія", м. Харків (вх.№488 Х/2)

на рішення Господарського суду Харківської області від 14.02.2023 у справі №922/2276/22 (суддя Погорелова О.В., повний текст рішення складено 24.02.2023)

за позовом Керівника Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави, в особі Північно-Східного офісу Держаудитслужби, м. Харків; Міністерства освіти і науки України, м. Київ; Сумського державного університету, м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трістар Енергія", м. Харків

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Керівник Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави, в особі Північно-східного офісу Держаудитслужби (перший позивач), Міністерства освіти і науки України (другий позивач) та Сумського державного університету (третій позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Трістар Енергія" (відповідач) в якому просив суд:

- визнати недійсною додаткову угоду №3 від 16.02.2021 до договору постачання електричної енергії №455 від 30.12.2020;

- визнати недійсною додаткову угоду №4 від 19.02.2021 до договору постачання електричної енергії №455 від 30.12.2020;

- визнати недійсною додаткову угоду №5 від 06.05.2021 до договору постачання електричної енергії №455 від 30.12.2020;

- визнати недійсною додаткову угоду №8 від 27.09.2021 до договору постачання електричної енергії №455 від 30.12.2020;

- визнати недійсною додаткову угоду №9 від 27.09.2021 до договору постачання електричної енергії №455 від 30.12.2020;

- стягнути з відповідача на користь Сумського державного університету кошти в сумі 2093 919,55 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.02.2023 у справі №922/2276/22 позов задоволено частково. Визнано недійсними додаткові угоди №3 від 16.02.2021; №4 від 19.02.2021; №5 від 06.05.2021; №8 від 27.09.2021 та №9 від 27.09.2021 до договору постачання електричної енергії №455 від 30.12.2020. Позовні вимоги в частині стягнення 2 093 919,55 грн залишено без розгляду. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трістар Енергія" на користь Сумської обласної прокуратури 12 405,00 грн судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 14.02.2023 у справі №922/2276/22 в частині визнання недійсними додаткових угод №3 від 16.02.2021, №4 від 19.02.2021, №5 від 06.05.2021, №8 від 27.09.2021 та №9 від 27.09.2021 до договору постачання електричної енергії №455 від 30.12.2020 скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 14.02.2023 у справі №922/2276/22 залишити без змін. Стягнути з Окружної прокуратури міста Суми судовий збір за подання апеляційної скарги.

Одночасно в апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на норми п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» зазначає про скрутне матеріальне становище та просить відстрочити чи розстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює її розгляд, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2023, відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, матеріали даної справи витребувано у суду першої інстанції, відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

24.03.2023 матеріали справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

ТОВ "Трістар Енергія" доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги не надано, натомість в апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на скрутний матеріальний стан, просить суд відстрочити або розстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі на підставі ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

З приводу наведених апелянтом у клопотанні доводів, суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 7 ГПК України передбачено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно із частиною 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України "Про судовий збір", норма якої є спеціальною.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено право суду враховуючи майновий стан сторони за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З огляду на наведене, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

В той же час, суд зазначає, що наведеними правовими нормами статті 8 Закону України "Про судовий збір" встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може відстрочити чи розстрочити сплату судового збору.

Зокрема, виходячи з положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд наділений правом відстрочення, розстрочення, зменшення та звільнення від сплати судового збору в такому випадку:

1) за клопотанням фізичних осіб, тільки за наявності певних умов, або

2) якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Цей перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що норми пунктів 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а норми пункту 3 частини 1 цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 48 постанови від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 зазначила, що "юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату…".

Проте, відповідно до пункту 37 цієї постанови навіть за наявності умов для відстрочення сплати судового збору, таке відстрочення за змістом статті 8 Закону України "Про судовий збір" є правом, а не обов`язком суду.

З урахуванням положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд наділений правом відстрочення, зменшення та звільнення від сплати судового збору лише, щодо фізичних осіб за наявності певних умов та юридичних осіб за наявності підстав визначених п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір".

Як свідчать матеріали справи предметом спору у даній справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Також, положення пунктів 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію. За таких обставин підстав для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору у цій справі немає (подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 у справі № 927/579/19, від 31.03.2021 у справі № 903/465/20, від 26.04.2021 у справі № 5028/19/59/2012, від 22.02.2021 у справі № 910/17424/19, від 19.04.2021 у справі № 908/859/20, у постанові від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20).

Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, що узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява №24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

Європейський суд з прав людини в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19 червня 2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 46 ГПК України встановлено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Таким чином, приймаючи до уваги наведені апелянтом доводи, суд апеляційної інстанції зазначає, що перелік наведених у статті 8 Закону України "Про судовий збір" підстав для відстрочення сплати судового збору є вичерпним та не розповсюджується на апелянта як за суб`єктним складом, так і за предметом позову. Оскільки заявник апеляційної інстанції є юридичною особою, предметом спору не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, правові підстави для задоволення клопотання відповідача про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору в розумінні статті 8 Закону України "Про судовий збір" відсутні, а господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначені розміри ставок судового збору, що справляється з апеляційних і касаційних скарг на судові рішення.

Згідно з ч.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

З прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення Господарського суду Харківської області від 14.02.2023 у справі №922/2276/22 оскаржується апелянтом в частині визнання недійсними додаткових угод №3 від 16.02.2021, №4 від 19.02.2021, №5 від 06.05.2021, №8 від 27.09.2021 та №9 від 27.09.2021 до договору постачання електричної енергії №455 від 30.12.2020, тобто в частині п`яти вимог, які є немайновими.

Згідно з п.п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду ставки судового збору встановлюються у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2022 було встановлено у розмірі 2 481,00 грн.

Отже, розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, що містила немайнові вимоги (п`ять вимог), розмір судового збору складав 2481,00 грн х 5 = 12 405,00 грн.

Виходячи з приписів п.п. 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду апелянт має сплатити судовий збір у розмірі 18 607,50 грн (12 405,00 грн х 150% = 18 607,50 грн).

В порушення п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України скаржником до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що заявником апеляційної скарги не було виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 ГПК України.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

Зважаючи на викладене, апелянту має усунути недоліки апеляційної скарги шляхом сплати судового збору у розмірі 18 607,50 грн, докази сплати надати суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 174, 234, 260 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Трістар Енергія" на рішення Господарського суду Харківської області від 14.02.2023 у справі №922/2276/22 залишити без руху.

2. Встановити апелянту 10-денний строк, з дня вручення цієї ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 18 607,50 грн.

3. Роз`яснити апелянту, що не усунення недоліків, визначених цією ухвалою, має наслідки передбачені статтями 174, 260, 261 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя В.В. Лакіза