ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2023 р. Справа№ 910/2488/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: Скрипчук М.Є.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року (повний текст додаткового рішення складено 29.06.2022 року)

у справі №910/2488/21 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

до ОСОБА_1

про стягнення 1 293 512,20 грн

та зустрічним позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"

про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №00005718 від 05.09.2012 року у сумі 1 293 512,20 грн.

18.05.2021 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання недійсним договору фінансового лізингу № 00005718 від 05.09.2012 року, а також усіх додатків та доповнень до цього договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 року у справі №910/2488/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 1 293 512,20 грн задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" інфляційні втрати у сумі 72 296,81 грн, 3% річних у сумі 36 052,29 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 625,24 грн У решті вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - відмовлено. У задоволенні зустрічного ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання недійсним договору - відмовлено.

До закінчення судових дебатів представник відповідача за первісним позовом зробив заяву про розподіл витрат на правничу допомогу, докази яких будуть надані суду після розгляду справи.

Після ухвалення вказаного судового рішення, представник відповідача за первісним позовом надав до Господарського суду міста Києва докази понесення судових витрат на суму 80 000,00 грн та заяву про їх стягнення з позивача з урахуванням часткового задоволення позову, що становить 66 936,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року у справі №910/2488/21 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 27487,10 грн. У решті вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні оплати послуг правової допомоги адвоката у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, неправильно застосував норми процесуального права.

Так, скаржник вказав, що він не отримував копій доказів понесення витрат ОСОБА_1 , тоді як приписами Господарського процесуального кодексу України встановлено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Крім того, скаржник вказав, що із змісту рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 року у справі №910/2488/21 вбачається, що підставою для часткової відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" є лише наявність пропуску строків позовної давності, заява про застосування якої була зазначена у відзиві на позов. Таким чином, за твердженням скаржника, вартість послуг є неспівмірною із підготовленими документами та доводами, якими представник відповідача обґрунтував свої вимоги.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, зави, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 02.08.2022 року, зазначену вище скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Гаврилюк О.М.

Північний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року у справі № 910/2488/21 своєю ухвалою від 10.08.2022 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

03.11.2022 року ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2022 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.10.2022 року у справі №910/2488/21 до суду касаційної інстанції.

До Північного апеляційного господарського суду від Касаційного господарського суду надійшла копія ухвали Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 19.12.2022 з вимогою про витребування з Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/2488/21.

Супровідним листом Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 року №910/2488/21/307/22 на виконання вимог Ухвали Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2022 до Касаційного господарського суду направлено матеріали справи № 910/2488/21.

Супровідним листом від 17.02.2023 року №910/2488/21/1107/2023 матеріали справи №910/2488/21 повернуто до Північного апеляційного господарського суду.

Північний апеляційний господарський суд призначив розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року у справі №910/2488/21 на 22.03.2023 року своєю ухвалою від 06.03.2023 року.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1045/23 від 20.03.2023 року, у зв`язку перебуванням судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/2488/21.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сулім В.В., судді Майданевич А.Г., Коротун О.М.

Північний апеляційний господарський суд прийняв до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року у справі №910/2488/21 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г. своєю ухвалою від 20.03.2023 року.

22.03.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", яке було задоволено судом.

Представник відповідача у судовому засіданні Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, додаткове рішення - залишити без змін.

Представник скаржника у судове засідання 22.03.2023 року не з`явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, зокрема направленням на електронну адресу ухвали Північного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні. Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Стаття 16 Господарського процесуального кодексу України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст.ст. 123, 126 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом з тим, ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу надано:

- свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (№ 3726 від 08.06.2018), виданого адвокату Скрипчуку М. Є.;

- ордер на представництво інтересів ОСОБА_1 в суді (серія АЕ № 1070751 від 28.07.2021 року);

- договір про надання правової допомоги № 0205 від 02.05.2021року з адвокатом Скрипчук М. Є., яким сторони узгодили, що вартість послуг адвоката є фіксованою та становить 80 000,00 грн (п. 4.1), оплата здійснюється протягом 5 робочих днів з дня набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/2488/21;

- акт наданих послуг правничої допомоги від 15.02.2022 року на суму 80 000,00 грн.

Так, відповідно акту наданих послуг правничої допомоги, надані послуги з правової допомоги адвоката включають в себе:

- ознайомлення із матеріалами справи, та формування правової позиції -5,0 год.;

- написання та направлення зустрічної позовної заяви -3,0 год.;

- написання та направлення відзиву на позовну заяву - 1,5 год.;

- написання та відправлення клопотання про призначення експертизи - 1,5 год.;

- написання та відправлення клопотання про призначення витребування - 1,5 год.;

- участь у судових засіданнях по справі - 10,0 год.;

- написання та направлення апеляційної скарги на ухвалу Господарського

суду міста Києва по справі №910/2488/21 від 24.05.2021 року - 4,0 год.;

- написання та направлення відзиву на касаційну скаргу ТОВ

- «"Порше Лізинг Україна" на постанову Північного апеляційного

господарського суду по справі №910/2488/21 - 3,0 год.;

- написання та направлення письмових пояснень по справі -3,0 год.;

Правової допомоги надано на загальну суму 80000,00 грн.

Так, колегія суддів не приймає як належне твердження скаржника, що він не отримував копій доказів понесення витрат ОСОБА_1 , тоді як приписами Господарського процесуального кодексу України встановлено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України докази направлення копії заяви з додатками на адресу позивача (том. 2, а.с. 225).

Водночас, колегія суддів відзначає, що представник позивача скористувався своїм правом та подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №910/2488/21.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Позивач в свою чергу у поданих 16.06.2022 року запереченнях б/н від 16.06.2022 року на клопотання ОСОБА_1 про стягнення оплати послуг правової допомоги адвоката заперечив щодо розміру заявлених відповідачем до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу. Також представник позивача просив суд при розгляді заяви Грищенко Ірини Миколаївни врахувати критерії реальності (встановлення їх дійсності та необхідності), критерію розумності розміру судових витрат, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19.

За приписами ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у ст. 126 Господарського процесуального кодексу України та у ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Згідно ізст.15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009 року, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 року.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим, як правильно встановлено судом першої інстанції, більшість виконаних адвокатом робіт та наданих послуг були здійснені ним в межах зустрічного позову, а саме: підготовка та направлення зустрічної позовної заяви, клопотань про витребування доказів та призначення експертизи, підготовка та направлення апеляційної і касаційної скарг щодо оскарження ухвали про повернення зустрічного позову.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розподілу підлягають витрати на правничу допомогу, надану лише в частині первісного позову.

Як було встановлено вище, кількість та обсяг виконаних адвокатом робіт за первісним позовом становить половину від заявленої ОСОБА_1 суми витрат на правничу допомогу (80 000,00 грн/2), тобто, 40 000,00 грн, що підтверджуються актом приймання-передачі наданих послуг від 15.02.2022 року (наявний в матеріалах справи).

При цьому, дослідивши обґрунтованість доводів заявника та належність наданих ним доказів у частині 40 000,00 грн, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку що обсяг наданих адвокатом послуг не відповідає дійсним обставинам надання правничої допомоги.

Згідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, зокрема, не підтверджується належними та допустимими доказами надання письмових пояснень представником відповідача (що стосується первісного позову) від 09.02.2021 року.

Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції представник ОСОБА_1 був відсутній у двох судових засіданнях, а саме 15.02.2021 року та 01.07.2021 року про які указано в акті приймання-передачі наданих послуг.

Разом з цим, колегія суддів відзначає, що тривалість та обсяг судових засідань в акті не відповідає часовому проміжку та кількості часу, зазначеному у протоколах судових засідань.

Таким чином, вартість наданих ОСОБА_1 послуг за первісним позовом склала 30 000,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем під час розгляду справи первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", що складають 30 000,00 грн, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у зв`язку із частковим задоволенням позову, що складає 27 487,10 грн.

При цьому, твердження скаржника, що підставою для часткової відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" є лише наявність пропуску строків позовної давності, заява про застосування якої була зазначена у відзиві на позов, не спростовують висновків суду.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі додаткового рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду додаткового рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року у справі № 910/2488/21 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2022 року у справі №910/2488/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2488/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич

Дата складення повного тексту 03.04.2023 року.