ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/344/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір"
до Фізичної особи - підприємця Мельник Ганни Володимирівни
про стягнення коштів
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Мельник Ганни Володимирівни про стягнення заборгованості за договором на поставку продукції від 01.06.2021 року № 34491 у розмірі 91292,41 грн., з яких: 66178,52 грн. сума основного боргу, 6570,60 пеня, 16172,78 інфляційні втрати та 2370,51 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.02.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено її розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 07.03.2023 року представник відповідача надав клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.03.2023 року в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 22.03.2023 року представник відповідача надав клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.03.2023 року в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової експертизи відмовлено.

Відповідно до частини першої пункту 3 статті 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме - це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачу було встановлено строк для подачі відзиву на позову та строк для подання заперечень на відповідь на відзив.

Позивачу було встановлено строк для подачі відповіді на відзив відповідача.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено на юридичні адреси позивача та відповідача копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 07.02.2023 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Від відповідача ухвала про відкриття провадження у справі повернулась за зворотною адресою з відміткою пошти "адресат відсутній".

Проте, з матеріалів справи вбачається, що 21.02.2023 року відповідачем було подано відзив на позов, який прийнято судом, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідач обізнаний про розгляд даної справи.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що сторони повідомлені про розгляд даної справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

21.02.2023 року відповідачем через канцелярію господарського суду Харківської області було подано відзив на позов, в якому останній проти позову заперечує, зокрема посилається на відсутність на видаткових накладних наданих позивачем до позову, підпису відповідача, у зв`язку з чим останні не є належними доказами поставки товару, також відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

27.02.2023 року представник позивача через канцелярію господарського суду Харківської області надав відповідь на відзив.

Згідно ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини 2 статті 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно статті 114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд встановив наступне.

01.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-Виробнича Група Український папір» (позивач) та ФОП Мельник Ганна Володимирівна (відповідач) було укладено договір на поставку продукції № 344, у відповідності до умов якого Позивач зобов`язується передати у власність Відповідача, а Відповідач приймає та оплачує на умовах і у порядку, визначеним цим Договором, товар в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від Позивача Відповідачу та є невід`ємними частинами цього Договору.

Згідно з п. 3.1. Договору ціни на товар вказуються у накладних Позивача, що є додатками до цього Договору. Оплата здійснюється в національній валюті України.

Пунктом 4.1. Договору, поставка товару Позивачем Відповідачу здійснюється окремими партіями, у кількості, за цінами і у строк, визначений у замовленні на поставку Відповідача, які узгоджуються з Позивачем.

Згідно з п. 1.2. Договору, поставка товару на склад Відповідача здійснюється транспортом Позивача та за рахунок Позивача.

Згідно з п. 1.3. Договору, право власності на товар переходить від Позивача до Відповідача з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін накладної.

Згідно з п. 3.2. Договору, Відповідач зобов`язаний оплачувати кожну партію переданого Позивачем товару не пізніше 21 (двадцяти одного) банківського дня, але, у будь-якому випадку, не раніше моменту надання Позивачем усіх необхідних документів, що засвідчують момент передачі товару, підтверджують його якість та відповідність установленим стандартам.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар згідно наступних видаткових накладних:

- ХА- 02100559 від 03.08.2021 р. на суму 11676,00 грн.;

- ХЛ- 02101009 від 16.09.2021 р. на суму 2943,60 грн.;

- ХА- 02101074 від 22.09.2021 р. на суму 22994,88 грн.;

- ХА- 02101333 від 13.10.2021 р. на суму 625,20 грн.;

- ХА- 02101399 від 22.10,2021 р. на суму 2457,00 грн.;

- ХА- 02101573 від 08.11.2021 р. на суму 24420,00 грн.;

- ХА- 02101642 від 12.11.2021 р. на суму 1320,00 грн.;

- ХЛ- 02101915 від 08.12.2021 р. на суму 25663,20 грн.;

- ХЛ- 02102055 від 22.12.2021 р. на суму 14365,44 грн.;

- ХА- 02200004 від 04.01.2022 р. на суму 2743,20 грн.;

- ХЛ- 02200205 від 01.02.2022 р. на суму 2496,00 грн.;

- ХЛ- 02200221 від 03.02.2022 р. на суму 4530,00 грн.;

- ХА- 02200304 від 15.02.2022 р. на суму 1620,00 грн.

Таким чином, загальна вартість поставленого позивачем товару становить 117854,52 грн.

Вищезазначені видаткові накладні містять підписи сторін та печатки, як позивача так і відповідача.

Також позивачем на підтвердження поставки товару було надано податкову звітність, в якій відображені зазначені господарській операції шляхом внесення до Автоматизованої системи «Єдине вікно подання електронних документів» ДПС України податкових накладних, що підтверджується копіями податкових накладних та квитанцій до них, на загальну вартість 117854,52 грн. з урахуванням ПДВ.

Крім того позивачем було надано товарно-транспортні накладні на перевезення товару.

В той час, як відповідачем було оплачено поставлений позивачем товар лише частково в сумі 51676,00 грн., на підтвердження чого позивачем було надано платіжні інструкції про сплату.

Таким чином, з урахуванням здійснених оплат, у відповідача наявна заборгованість за поставлений товар у сумі 66178,52 грн.

Враховуючи те, що відповідачем заборгованість на даний час не погашена, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність на видаткових накладних підпису саме Мельник Г.В., а також відсутність належних доказів поставки позивачем товару. Крім того відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення пені.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено вище, на підтвердження доказів поставки товару відповідачу, позивачем було надано до суду видаткові накладні, які містять підписи сторін та печатки, а також товарно-транспортні накладні на перевезення товару.

Так у відповідності до наданих позивачем видаткових накладних за період з 03.08.2021 року по 15.02.2022 року останнім було поставлено відповідачу товар на загальну суму 117854,52 грн.

Відповідачем в свою чергу було лише частково оплачено поставлений позивачем товар у розмірі 51676,00 грн., що підтверджується наданими позивачем платіжними інструкціями.

Таким чином заборгованість відповідача складає 66178,52 грн.

Щодо посилань відповідача на відсутність на видаткових накладних підпису саме Мельник Г.В., суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, чинній на час, коли оформлювалися відповідні накладні, а саме, березень-квітень 2018 року):

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9);

- первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (частина друга статті 9);

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1).

- первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (стаття 1).

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.1 в редакції, чинній з 26.05.2017);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. (абзац перший пункту 2.5);

- первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників. (пункт 2.15).

В постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі № 916/922/19 було зазначено, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

При цьому, у постанові від 20.12.2018 у справі № 910/19702/17 Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність у видаткових накладних назви посади особи, яка отримала товар за цією накладною, за наявності підпису у цій накладній, який засвідчений відтиском печатки покупця, не може свідчить про те, що такі видаткові накладні є неналежними доказами у справі. Відтиск печатки на видаткових накладних є свідченням участі особи у здійсненні господарської операції за цими накладними.

В даному випадку в матеріалах справи відсутні докази того, що печатка відповідача була використана особою, неуповноважною на її використання, зокрема звернення підприємства до правоохоронних органів з відповідною заявою про викрадення чи втрату печатки.

Стосовно посилань відповідача на постанову Верховного Суду по справі № 910/149000/19, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши вищезазначену постанову суд зауважує, що відповідач вільно та на свою користь трактує обставини, зазначені у постанові.

Так, вказана постанова Верховного Суду зазначає про те, що в разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Також у справі № 910/149000/19 на видаткових накладних були відсутні підписи відповідача.

В даному випадку, видаткові накладні містять підписи сторін та печатки, як вже було зазначено.

Щодо посилань відповідача на те, що підпис на видаткових накладних здійснено не ОСОБА_1 , то суд зазначає наступне.

Судом досліджено видаткові накладні та встановлено, що на видаткових накладних відсутнє посилання на те, що саме особисто ОСОБА_1 підписувала видаткові накладні.

Тобто в даному випадку спірні накладні могли бути підписані як особисто ОСОБА_1 , так і уповноваженою особою, у зв`язку з чим питання відповідача щодо того чий підпис виконано на видаткових накладних не особисто ОСОБА_1 є недоречним.

Крім того, щодо ідентичності печатки на видаткових накладних та договорі, то суд зазначає, що відповідачем не було обґрунтовано необхідності встановлення зазначених обставин.

Оскільки відповідач не посилається на підробку печатки, її викрадення, не надав суду доказів звернення до правоохоронних органів.

Судом також прийнято до уваги, що судова експертиза має призначатись лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В даному випадку, позивачем було подано до суду окрім видаткових накладних, податкові накладні, товарно-транспортні накладні та докази часткових оплат відповідача, які також мають досліджуватись судом для встановлення факту поставки товару.

Крім того, ухвалою від 23.02.2023 року судом було задоволено клопотання відповідача та витребувано у позивача для огляду оригіналів видаткових накладних, копії яких додано до позовної заяви.

06.03.2023 року позивачем на виконання вищезазначеної ухвали було надано до суду оригінали видаткових накладних на поставку товару.

Судом досліджено вищезазначені видаткові накладні та встановлено, що вони містять підписи сторін, печатки, як позивача так і відповідача.

Крім того, судом приймається до уваги, що позивачем було надано податкові накладні, в яких відображено здійснення господарських операцій, товарно-транспортні накладні, які підтверджують перевезення товару.

Також, як було зазначено судом вище, в матеріалах справи наявні платіжні інструкції про часткову оплату відповідачем товару.

Тобто фактично, здійсненням оплати частини видаткових накладних, відповідач підтвердив отримання товару за договором.

Враховуючи вищенаведені обставини та дослідивши подані суду докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем належними доказами підтверджено поставку товару відповідачу, про що свідчать первинні документи, надані останнім, видаткові накладні з підписами та печатками сторін, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, а також платіжні інструкції про часткову оплату відповідачем товару за спірним договором.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

В той час, як відповідачем на підтвердження своїх заперечень не надано доказів того, що підписи на видаткових накладних було здійснено неуповноваженою особою, або доказів неправомірного використання печатки останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Як зазначено у рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року, заява № 4909/04, що суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором на поставку продукції від 01.06.2021 року № 34491 у розмірі 66178,52 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 16172,78 інфляційні втрати та 2370,51 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 16172,78 інфляційних втрат та 2370,51 3% річних, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд визнає, як правомірні, обґрунтовані (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом) та такі, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 6570,60 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5.10 договору, за несвоєчасну оплату поставленого Товару, Відповідач сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення оплати, від несплаченої суми, за кожен день прострочення.

Відповідач, заперечуючи проти розміру пені, заявленої позивачем, вказує на пропуск останнім строку позовної давності.

В той час, як відповідачем не було надано до суду контррозрахунку пені.

У сфері господарювання згідно ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 Господарського кодексу України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Дослідивши поданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що його здійснено за кожною видатковою накладною з урахуванням, здійснених відповідачем часткових проплат та за період, що не перевищу шести місяців, як то визначено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Щодо заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності з вимогами щодо стягнення пені, суд зазначає наступне.

Стосовно вищезазначеного суд бере до уваги, що дійсно відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Однак, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", зокрема: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; від 22.07.2020 № 641 продовжено період карантину до 31.08.2020; від 26.08.2020 № 760 продовжено період карантину до 31.10.2020; від 13.10.2020 № 956 продовжено період карантину до 31.12.2020; від 09.12.2020 № 1236 продовжено період карантину до 28.02.2021; від 17.02.2021 №104 продовжено період карантину до 30.04.2021; від 21.04.2021 №405 продовжено період карантину до 30.06.2021; від 16.06.2021 №611 продовжено період карантину до 31.08.2021; від 11.08.21 №855 продовжено період карантину до 01.10.2021; від 22.09.21 №981 продовжено період карантину до 31.12.2021; від 15.12.21 №1336 продовжено період карантину до 31.03.2022.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-ІХ від 30.03.2020 продовжений строк позовної давності щодо пені на строк дії карантину.

Крім того, Законом України від 15.03.2022 р. N 2120-IX було внесено зміни до ст. 258 ЦК України, якими зокрема строки, визначені статтею 258,261 продовжуються на строк дії в Україні воєнного, надзвичайного стану відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб.

Згідно Указу Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22.05.2022 № 2263-IX. В подальшому, Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.08.2022 № 2500-ІХ. Відповідно до Указу Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 № 2738-IX.

Отже, станом на теперішній час продовжено строк дії воєнного стану в Україні.

За таких обставин, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Враховуючи вищенаведені обставини та порушення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 6570,60 грн. пені є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в сумі 2684,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Мельник Ганни Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-Виробнича Група Український папір" (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 2-Б, ) 66178,52 грн. сума основного боргу, 6570,60 пені, 16172,78 інфляційних втрат, 2370,51 3% річних та 2684, 00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено "29" березня 2023 р.

Суддя Н.С. Добреля