ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023м. ДніпроСправа № 904/3870/22

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 190 211,23грн

Суддя Бажанова Ю.А.

Без виклику (повідомлення) учасників

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , суму заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 190 211,23 грн, яка складається з 90 739,28 грн основного боргу, 74 554,13 грн інфляційних втрат, 13 372,23 грн 3% річних, 9820,93 грн пені, 1 724,66 грн 7% штрафу.

Позовна заява обґрунтована порушенням боржником своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 106 від 04.10.2013 зі сплати вартості спожитої теплової енергії за період з 01.12.2013 по 31.10.2021.

Господарським судом Дніпропетровської області 02.11.2022 було зроблено запит відділу формування та ведення реєстру територіальної громади у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

Господарським судом Дніпропетровської області 16.11.2022 було зроблено запит Головному управлінню ДМС у Дніпропетровській області щодо відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

21.11.2022 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на запит від Головного управління ДМС у Дніпропетровській області щодо відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , в якій зазначено, що видача відомостей на запити про реєстрацію місця проживання фізичної особи проводиться виключно у відповідності до заявлених прізвища, імені, по батькові та даті народження, тому для відповіді потрібні ще дата народження.

22.12.2022 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на запит від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , в якій зазначено, що інформація про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 відсутня.

Господарським судом Дніпропетровської області 03.01.2023 було зроблено запит Центрально-міському районному відділу ДМС України в місті Кривий Ріг щодо відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

04.01.2023 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшло повідомлення Центрально-міського районного відділу ДМС України в місті Кривий Ріг про те, що з даного питання можна звернутися до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

Господарським судом Дніпропетровської області 05.01.2023 було зроблено запит ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

09.01.2023 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на запит від ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , в якій зазначено, що громадянка ОСОБА_1 зареєстрованою на території Дніпропетровської області або знятою з реєстраційного обліку не значиться.

Таким чином, повідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи здійснюється у порядку частини 4 статті 122 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 904/3870/22, постановлено визнати справу малозначною та здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними у справі матеріалами.

Копія ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 у справі №904/3870/22 направлена відповідачу за адресою місцезнаходження майна, однак ухвала повернулась на адресу Господарського суду 07.03.2023 із відміткою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частини 4 статті 122 Господарського процесуального кодексу України 10.02.2023 було здійснено оголошення на сайті Господарського суду Дніпропетровської області про розгляд справи та відкриття провадження у справі для ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився, від відповідачів відзиву на позов чи клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов до господарського суду не надходило.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Враховуючи, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в порядку частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.10.2013 між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація-продавець) та Фізичною особою-підприємцем Шевченко Іриною Миколаївною (споживач-покупець) в особі Шевченка Максима Андрійовича укладений договір № 106 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до пункту 1.1 якого теплопостачальна організація-продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором.

Сторони зобов`язуються керуватись цим договором, чинним законодавством України та зокрема, наступними нормативно-правовими актами: Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами технічної експлуатації електричних станцій і мереж ГКД 34-20.507-2003, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж №71 від 14.02.2007, Правилами користування тепловою енергією, затверджені Постановою КМУ №1198 від 03.10.2007, рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору теплова енергія постачається споживачу-покупцю в обсягах, визначених з додатком №1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального періоду; гаряче водопостачання протягом року.

За умовами пункту 4.2.5 договору теплопостачальна організація-продавець має право виписувати рахунки споживачеві-покупцю для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акти здачі-прийняття послуг, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті споживачем-покупцем в підписаному або не в підписаному вигляді теплопостачальній організації-продавцю до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що облік споживання споживачем-покупцем теплової енергії проводиться за приладами обліку, у разі їх відсутності розрахунковим способом.

Згідно з пунктами 6.1, 6.2 договору розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем-покупцем проводяться в грошовій формі, відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України. Розрахунковим періодом є календарний місць.

Відповідно до пункту 6.3. договору оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України, шляхом 30% попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70% вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від споживача-покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості споживача-покупця за цим договором.

Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії.

За умовами пункту 10.1 договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 03.10.2014, з урахуванням частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України.

Припинення дії договору не звільняє споживача-покупця від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію (пункт 10.2 договору).

Відповідно до пункту 10.3 договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією зі сторін.

У Додатку №1 до договору сторонами погоджено обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу.

У Додатку №2 до договору сторони погодили умови припинення постачання теплової енергії.

У Дислокації об`єктів до договору №106 від 04.10.2013 сторони погодили об`єкт постачання теплової енергії: нежитлове приміщення за адресою: м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й Зарічний, буд. 75, прим. 64.

Матеріалами справи підтверджується, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 з 05.09.2008 по 18.11.2021 належало на праві власності Шевченко Ірині Миколаївні.

Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" на виконання умов договору купівлі-продажу теплової енергії № 106 від 04.10.2013 здійснило поставку Фізичній особі-підприємцю Шевченко Ірині Миколаївні теплової енергії, що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 90 739,28 грн.: №1500 від 31.12.2013 на суму з ПДВ 245,00 грн, №1090 від 31.01.2014 на суму з ПДВ 3 288,18 грн, №2584 від 28.02.2014 на суму з ПДВ 1 584,95 грн, №3728 від 31.03.2014 на суму з ПДВ 1 245,88 грн, №4533 від 30.04.2014 на суму з ПДВ 261,44 грн., №5137 від 31.05.2014 на суму з ПДВ 222,72 грн., №5562 від 30.06.2014 на суму з ПДВ 22,42 грн., №7200 від 30.11.2014 на суму з ПДВ 1319,05 грн., №8268 від 31.12.2014 на суму з ПДВ 1922,03 грн, №768 від 31.01.2015 на суму з ПДВ 2648,14 грн., №2021 від 28.02.2015 на суму з ПДВ 2363,39 грн., №3225 від 31.03.2015 на суму з ПДВ 2367,50 грн., №4450 від 30.04.2015 на суму з ПДВ 1549,00 грн., №6302 від 30.11.2015 на суму з ПДВ 1410,98 грн., №7665 від 31.12.2015 на суму з ПДВ 2270,56 грн., №1040 від 31.01.2016 на суму з ПДВ 2984,16 грн., №2165 від 29.02.2016 на суму з ПДВ 2543,35 грн, №3271 від 31.03.2016 на суму з ПДВ 1669,56 грн, №4159 від 30.04.2016 на суму з ПДВ 748,96 грн, №5585 від 31.10.2016 на суму з ПДВ 43,48 грн, №6254 від 30.11.2016 на суму з ПДВ 1492,82 грн, №7854 від 31.12.2016 на суму з ПДВ 2463,89 грн, №1055 від 31.01.2017 на суму з ПДВ 3275,21 грн., №2096 від 28.02.2017 на суму з ПДВ 3444,44 грн., №3491 від 31.03.2017 на суму з ПДВ 2404,97 грн., №4689 від 30.11.2017 на суму з ПДВ 1587,11 грн., №5806 від 31.12.2017 на суму з ПДВ 1786,84 грн, №1004 від 31.01.2018 на суму з ПДВ 2460,97 грн., №2097 від 28.02.2018 на суму з ПДВ 1185,58 грн., №3187 від 31.03.2018 на суму з ПДВ 2658,56 грн., №4241 від 30.04.2018 на суму з ПДВ 1437,06 грн., №5451 від 30.11.2018 на суму з ПДВ 574,82 грн., №6577 від 31.12.2018 на суму з ПДВ 2407,08 грн, №1058 від 31.01.2019 на суму з ПДВ 2532,83 грн, №2132 від 28.02.2019 на суму з ПДВ 2322,65 грн, №4400 від 31.03.2019 на суму з ПДВ 2041,03 грн, №5446 від 25.04.2019 на суму з ПДВ 1354,97 грн, №7555 від 30.11.2019 на суму з ПДВ 1354,97 грн, №8765 від 31.12.2019 на суму з ПДВ 2332,60 грн, №994 від 31.01.2020 на суму з ПДВ 1732,30 грн, №2086 від 29.02.2020 на суму з ПДВ 2589,88 грн., №2723 від 31.03.2020 на суму з ПДВ 1320,66 грн., №4237 від 30.04.2020 на суму з ПДВ 1183,45 грн., №5990 від 30.11.2020 на суму з ПДВ 1340,68 грн., №7188 від 31.12.2020 на суму з ПДВ 2969,87 грн, №1115 від 31.01.2021 на суму з ПДВ 2844,84 грн., №2280 від 28.02.2021 на суму з ПДВ 2664,54 грн., №3485 від 31.03.2021 на суму з ПДВ 2544,34 грн., №4631 від 30.04.2021 на суму з ПДВ 1302,22 грн., №6142 від 29.11.2021 на суму з ПДВ 427,54 грн.

Згідно із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа-підприємець Шевченко Ірина Миколаївна 29.10.2014 знята з обліку, номер зняття з обліку 7003244.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15.12.2017 не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах були відкриті у господарському суді до настання таких обставин. Крім того, у разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Вказане узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постановах від 14.03.2018 у справі № 593/793/14-ц та від 05.06.2018 у справі № 338/180/17.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Шевченко Ірина Миколаївна втратила статус підприємця 29.10.2014.

Позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача 02.11.2022, про що свідчить відтиск штампу вхідної кореспонденції господарського суду Дніпропетровської області на першому аркуші позовної заяви.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 Господарського процесуального кодексу України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно із статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (наприклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18 роз`яснила наступне: "З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи - підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України у вказаній редакції спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічний висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18).

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зробленого на запит Господарським судом Дніпропетровської області, нежитлове приміщення загальною площею 93,8 м2,яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належало до подання позовної заяви на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2008 (щодо вказаного приміщення укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 106 від 04.10.2013) до 18.11.2021 (продано на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2021).

Таким чином, спір між сторонами виник щодо господарської діяльності між суб`єктами господарювання Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" та ОСОБА_1 з виконання ними договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 106 від 04.10.2013.

Отже, даний спір відноситься до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін.

ОСОБА_1 не здійснено плати за отримані послуги з теплопостачання, що і стало причиною виникнення спору.

Предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2013 по 31.10.2021 у розмірі 90 739,28 грн, 74 554,13 грн інфляційних втрат, 13 372,23 грн 3% річних, 9820,93 грн пені, 1 724,66 грн 7% штрафу за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 106 від 04.10.2013.

Предметом доказування у справі є обставини укладання договору, факт поставки теплової енергії, строк оплати, строк дії договору, наявність прострочення оплати.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з купівлі-продажу теплової енергії.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

З урахуванням приписів пункту 6.3 договору, строк оплати поставленої позивачем відповідачу теплової енергії за період з 01.12.2013 по 31.10.2021 у сумі 90 739,28 грн є таким, що настав.

Відповідач доказів оплати вартості поставленої теплової енергії у розмірі 90 739,28 грн до суду не надав, доводи наведені позивачем в обґрунтування позову у цій частині не спростував.

За вищевикладеного позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 90 739,28 грн заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойка (пеня, штраф) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 7.2.7 договору за порушення строків сплати споживачем-покупцем за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної суми. Період, за який нараховується штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено сторонами у три роки.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача пені у сумі 9 820,93 грн за загальний період з 21.12.2019 по 01.10.2022 та 7% штрафу у сумі 1 692,63 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Заявляючи про стягнення з відповідача на свою користь пені, позивач у позовній заяві посилається на умови договору, які передбачаються стягнення пені за порушення строків сплати споживачем-покупцем за отриману теплову енергію у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, за які допущено прострочення за кожний день прострочення.

Враховуючи, що умовами договору не визначено конкретного розміру пені, а лише зазначено граничний розмір такої пені, який не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, господарський суд дійшов висновку щодо неправомірності її нарахування, а відтак вимога про стягнення пені у сумі 9 820,93 грн. задоволенню не підлягає.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку штрафу 7% у сумі 1 692,63 грн., встановлено правильність його нарахування, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення з відповідача на свою користь 74 554,13 грн інфляційних втрат за загальний період з грудня 2013 року по грудень 2021 року та 13 372,23 грн. 3% річних за загальний період з 01.11.2013 по 01.10.2022.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, господарський суд встановив, що розрахунки 3% річних та інфляційних втрат є правильними.

На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення 74 554,13 грн інфляційних втрат та 13 372,23 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене господарський суд дійшов до висновку про те, що є правомірними та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 180 390,30 грн (90 739,28 грн заборгованості за спожиту теплову енергію + 74 554,13 грн інфляційних втрат + 13 372,23 грн 3% річних + 1 724,66 грн штрафу).

Відповідно до частини 2 статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплата судового збору здійснюється в порядку і розмірі, встановленому Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, при зверненні до господарського суду заявлено вимогу майнового характеру у розмірі 190 211,23 грн. то позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 2 853,17 грн. (190 211,23 грн. х 1,5%).

Водночас, при зверненні з позовом до суду Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" сплачений судовий збір лише в розмірі 2 481,00 грн., таким чином розмір недоплаченого судового збору складає 372,17 грн. та підлягає стягненню з позивача в доход Державного бюджету України.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" до ОСОБА_1 про стягнення 190 211,23 грн задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1; ідентифікаційний код 00130850) 90 739,28 грн заборгованості, 74 554,13 грн інфляційних втрат, 13 372,23 грн 3% річних, 1 724,66 грн 7% штрафу, 2 705,85 грн витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1; ідентифікаційний код 00130850) в доход Державного бюджету України (Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу: *;101;_________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8) 372,17 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.03.2023

Суддя Ю.А. Бажанова