ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 березня 2023 року справа №903/23/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича,

за присутності в судовому засіданні:

від позивача: Грушицький О.І. - адвокат (договір №04-21-3 від 02.04.2021р., ордер АС №1032498 від 31.12.2021р.)

від відповідача: Ліщук О.О. - адвокат (договір №2022/07-12/001 від 12.07.2022р., ордер АС №1020123 від 12.12.2022р.)

від третьої особи: Хороша С.В. - заступник керуючого справами - начальник відділу з питань юридичного забезпечення діяльності (дов. від 20.02.2023р. №228/51/2-23),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , с. Грем`яче

до відповідача: Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок", с. Грем`яче

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Волинська обласна рада, м. Луцьк

про зобов`язання повернути майно,

встановив: 04 січня 2022 року ОСОБА_1 , здійснюючи посилання в правове обгрунтування позовних вимог на положення ст.ст. 11, 15, 16, 759-763, 782, 785, 610 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 283 ГК України, звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (далі по тексту - КП, Підприємство) про зобов`язання повернути орендоване у фізичної особи майно - гідромасажні ванни "AQUADELECIA" в кількості двох штук в належному технічно-справному стані.

Обґрунтовуючи вимогу, позивач засвідчував на неналежному виконанні відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди обладнання №011 від 01.01.2017р., зокрема, в частині своєчасного (після закінчення строку дії договору оренди) повернення орендованого обладнання.

Позивач зауважував, що після припинення договірних відносин сторін та не вчинення відповідачем дій, спрямованих на оформлення акту приймання-передачі майна з оренди та здійснення повернення орендованого майна, 04.07.2019р. ОСОБА_1 звернувся до КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" із заявою (том 1 а.с. 5) про повернення майна, котра з боку орендаря залишилась без задоволення, зокрема, з підстав відсутності письмових договорів оренди майна та ненаданням заявником матеріалів в підтвердження придбання означених у заяві товарно-матеріальних цінностей (відповідь від 02.08.2019р. №131/01-01-08 на звернення - том 1 а.с. 6-7).

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. За результатами звернення (витяг з ЄРДР - том 1 а.с. 10) Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області 12.03.2020р. було відкрито кримінальне провадження №0000180.

За результатами розгляду письмового звернення ОСОБА_1 від 01.12.2020р., із супровідним листом №9206/54-2020 від 03.12.2020р. (том 1 а.с. 11) Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області було надано витяги із матеріалів кримінального провадження, зокрема, копії:

- супровідного листа КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" від 10.08.2020р. №122/01-01-02, котрим, на думку позивача, відповідач фактично визнає наявність у підприємства гідротерапевтичного обладнання, яке не відображене у бухгалтерському обліку комунального підприємства,

- договору оренди обладнання №2 від 01.01.2017р. із додатком,

- договору оренди належного позивачу спірного обладнання №011 від 01.01.2017р. із додатком №1 (перелік обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу) та додатком №2 (акт прийому передачі обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу від 01.01.2017р.) - том 1 а.с. 12-15.

Також засвідчувалось на перебуванні в провадженні Господарського суду Волинської області справи №903/437/21 за позовом підприємця ОСОБА_5. до КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" про зобов`язання повернути майно, рішенням суду від 13.10.2021р. у котрій позовні вимоги було задоволено та покладено на відповідача обов`язок повернути позивачу орендоване згідно договору оренди обладнання №2 від 01.01.2017р. із додатком майно (гідромасажні ванни BTL-3000 Series System 3 Alfa 60 у кількості двох штук).

Ухвалою від 04.01.2022р. (суддя Гарбар І.О.), з урахуванням ухвали від 10.01.2022р. про виправлення описки, позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати її судовий розгляд за правилами загального позовного провадження.

У відзиві від 25.01.2022р. на позовну заяву (том 1 а.с. 29-35) КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" з вимогами ОСОБА_3. не погоджувалось, вказуючи, що 14.11.2012р. в Казімєш-Дольному на виконання рішення про надання гранту, прийнятого Спільним Моніторинговим Комітетом програми транскордонного Співробітництва Польща - Білорусь - Україна 2007-2013 було укладено Договір №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 між Міністерством Регіонального Розвитку Польщі та Волинською обласною радою (Бенефіціар) про надання гранту для впровадження проекту - створення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту на території КП) і проведення облаштування медично-лікувальним обладнанням.

Відповідно до п. 1.4. Договору, Бенефіціар приймає грант і зобов`язується впровадити проект під свою відповідальність. Пунктом 7.1. Додатку до Договору II "Загальні положення, що стосуються грантових договорів, які фінансуються з коштів Європейського Союзу в межах зовнішньої діяльності" (є невід`ємною частиною договору) встановлено, що право власності, право інтелектуальної і промислової власності на результати проекту, звіти і інші документи, що з ним пов`язані, належать Бенефіціару.

Пунктом 10 Додатку до договору II "Загальні положення, що стосуються грантових договорів, які фінансуються з коштів Європейського Союзу в межах зовнішньої діяльності" визначено, що договір і платежі, що з ним пов`язані, ні в якому разі не можуть бути передані на користь третьої сторони без попереднього письмового дозволу Контрактуючого органу (грантодавець).

Додатком XI "Стандартний шаблон для передачі права власності на активи" до Грантової угоди зовнішньої діяльності Європейського Союзу укладеного між Міністерством Регіонального Розвитку Польщі та Волинською обласною радою, визначено форму передачі власності на активи, отримані в результаті впровадження проекту.

Отже, із системного аналізу норм чинного на час впровадження проекту законодавства України, умов договорів про надання гранту вбачається чіткий висновок про право власності громади Волинської області в особі засновника КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" - Волинської обласної ради на результати проекту: приміщення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту) та медично-лікувального устаткування в ньому.

Відтак, власником приміщення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту на території КП) із медично-лікувальним устаткуванням є Волинська обласна рада, як засновник КП. У 2016 році реалізація проекту була завершена, водолікувальний корпус споруджено та поставлено на позабалансовий рахунок санаторію. Передача результатів проекту від Бенефіціара до КП відбулася лише в грудні 2021 року. Медично-лікувальне устаткування, що громада області в особі КП отримала як результат грантового проекту №IPBU.01.02.00-78-484/11-00, виробництва фірм "ВТL" та "AQUADELECIA".

Технічна документація, сертифікати якості, гарантійні талони, документи, що підтверджують оплату, накладні знаходяться у власності Грем`яченського старостинського округу, староста якого з незрозумілих причин не повертає їх власнику результатів грантового проекту №IPBU.01.02.00-78-484/11-00.

Статтею 5 грантового проекту №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 встановлено, що Бенефеціар повинен застосовувати всі необхідні заходи для оголошення факту фінансування проекту (в інформації, яка надається кінцевим споживачам, у звітах, у ЗМІ, проставляючи логотип ЄС). А тому на ваннах "AQUADELECIA", які знаходяться у віданні підприємства, проставлений логотип грантового договору, як і на решті обладнання.

Положеннями п.п. 3.2.23.17 п. 3.2.23. "Закупівля обладнання для водолікувального комплексу" Додатку №1 до запиту на платіж №5 Партнера 2 (запиту Грем`яченської сільської ради до Волинської обласної ради на доведення фінансування придбання ОЗ по грантовому договору) визначено статтю бюджету - "багатофункціональний комплекс", вартістю 1 930 000 грн.

Рішенням сьомого скликання Волинської обласної ради від 20.12.2018р. №22/17 Бугайчук О.В. було призначено на посаду директора КП "Санаторій матері та дитини "Пролісок". Попередній керівник підприємства ОСОБА_6. відмовилась здійснити передачу підприємства (активів) новому директору, тому відповідний акт прийому-передачі з чітким переліком майна відсутній.

В діяльності санаторію 21.12.2018р. мав місце випадок викрадення реєстраційних, облікових та первинних документів поєднаного з проникненням у приміщення. За фактом злочину СВ Ківерцівського РВ ГУ НПУ у Волинській області 22.12.2018р. було зареєстровано кримінальне провадження №0000918. Фігурантом даного провадження виступає ОСОБА_1 . Матеріали кримінального провадження містять покази та пояснення працівників КП щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у викраденні сейфів підприємства.

З невідомих (станом на 25.01.2022р.) причин інвентаризація в КП у 2018 році не проводилась. З врахуванням викладеного, проведеною річною інвентаризацією (наказ від 16.10.2019р. №115) виявлено медичне обладнання, яке не відображене в бухгалтерському обліку і до встановлення виникнення обставин суперечностей в обліку і документах грантового договору їх віднесено на позабалансовий рахунок: 1. Ванна "AQUADELECIA ІІІ" - 1 шт.; 2. Ванна "AQUADELECIA IX" - 1 шт.; 3. Ванна BTL 3000 Alfa - 2 шт.

01.08.2019р. на адресу КП надійшов лист від 04.07.2019р. ОСОБА_1 про повернення медичного обладнання: ванн "AQUADELECIA". У відповідь на звернення листом від 02.08.2019р. №131/01-0 КП, з метою встановлення факту права приватної власності на об`єкти запиту та уникнення незаконного відчуження майна громади Волинської області, просило надіслати належним чином завірені копії договору оренди, договору ФОП на придбання зазначених у листі ванн, розрахункового документу (фіскальний чек, платіжне доручення), акту прийому-передачі медичного обладнання в експлуатацію, сертифікатів, технічних паспортів на ванни, інших документів, що підтверджують право власності ОСОБА_3 обладнання.

Така позиція ґрунтувалась на наступній події: 01.08.2019р. на адресу Підприємства надійшов лист від 04.07.2019р. ОСОБА_4 (за довіреністю, який діяв в інтересах ОСОБА_5 як фізичної особи) про повернення медичного обладнання з аналогічною вимогою. Документи, які б могли ідентифікувати витребувані речі заявниками не надавались. Не повідомлялось у вимогах і серійні номери обладнання.

Запитувані заявниками ванни гідротерапевтична BTL 3000 (2 шт.) та Акваделіція" (2 шт.) наявні серед медичного обладнання КП та за наслідками інвентаризації січня 2019 року, як лишки, віднесені на 109 рахунок "Інші засоби" до встановлення факту права власності та розпорядження зазначеним майном.

Відповідно до даних загальнодоступного публічного ресурсу "Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських нормувань" Міністерства юстиції України, суб`єкт господарювання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 31.01.2019р. припинив здійснювати підприємницьку діяльність на підставі власного рішення (номер запису: 0001348). Позивач здійснював свою господарську діяльність перебуваючи у 3 групі спрощеної системи податкування. Згідно із зазначеними вище даними, серед зареєстрованих видів діяльності підприємця були вказані: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель. 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно- технічним обладнанням.

Відтак, господарської діяльності із здавання майна в оренду юридичній особі позивач, як суб`єкт господарювання, здійснювати не міг. На момент звернення до суду з позовом, ОСОБА_1 суб`єктом господарювання не був, договірних відносин із КП щодо оренди обладнання не міг мати в силу закону.

Відповідачем зауважувалось, що згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони вчинили насправді. Удаваний правочин складається без наміру створити правомірний юридичний результат. Волевиявлення в ньому направлено на досягнення певного правомірного ефекту, але в той же час сторони домовляються про інші правові наслідки, ніж, ті, які, згідно з законом, є результатом даного волевиявлення. Тобто в удаваному правочині по суті міститься два правочини: приховуваний, який сторони укладають де-факто, та приховуючий, що оформляється юридично і має на меті приховати від усіх справжній характер відносин сторін.

При цьому, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У відповіді від 21.02.2022р. (том 1 а.с. 82-83) позивачем зауважувалось, що у відзиві відповідачем здійснюється фактична спроба довести належність КП витребовуваних в судовому порядку ванн, стверджуючи, що останні були отримані в результаті реалізації проекту №IPBU.01.02.00-78- 484/11-00. Долучена до відзиву копія грантового контракту від 14.11.2012р. (сторінки 1 та 2), який не містить вказівок на орендоване обладнання, буклет до проекту, твердження про завершення реалізації проекту у 2016 році не вказують на наявність у сторони права власності на ванни "AQUADELECIA" та на відсутність укладеного між сторонами договору оренди обладнання №11 від 01.01.2017р. з додатками.

На думку позивача, не вказує на наявність у відповідача права власності на ванни "AQUADELECIA" й прибуткова накладна від 26.06.2017р. Остання містить відомості про певний "багатофункціональний комплекс (пристрій циркулярного душу, ванна гідромасаж)", проте, з`ясувати, що мова йде саме про передані відповідачу позивачем ванни неможливо. На території КП знаходиться цілий водолікувальний комплекс і орендовані у позивача ванни там не єдині, а тому під зазначеним вище найменуванням може бути й інше бальнеологічне обладнання.

Зосередження відповідачем уваги, що власником приміщення водолікувального комплексу із усім устаткуванням є Волинська обласна рада, а також те, що передача результатів проекту від Бенефіціара до КП відбулась в грудні 2021 року не спростовують передачу відповідачу за договором оренди обладнання спірних ванн, не підтверджують тверджень КП про належність йому спірного обладнання.

Засвідчується, що у випадку одержання відповідачем обладнання, як результату грантового проекту, останній мав би володіти відповідними технічними та правовстановлюючими документами на нього. Проте, у відзиві КП зазначає, що уся технічна документація, сертифікати якості, гарантійні талони, документи, які підтверджують оплату та накладні перебувають у власності Грем`яченського старостинського округу. Іншими словами, відповідач в одній частині відзиву стверджує, що власником устаткування в водолікувальному комплексі є КП, а в іншій, що усі документи на майно є власністю Грем`яченського старостинського округу. Розбіжності дають підстави вважати, що таким чином сторона намагається ввести суд в оману та уникнути повернення майна, яке йому не належить, оскільки було одержано не інакше, як на підставі договору оренди обладнання №11 від 01.01.2017р.

Реалізовуючи процесуальне право, визначене ст. 167 ГПК України, 01.03.2022р. відповідач звернувся до суду із запереченнями від 23.02.2022р. (том 1 а.с. 91-94) на відповідь позивача на відзив у котрих зауважив, що медично-лікувальне устаткування громада області в особі КП отримала в якості результату грантового проекту №IPBU.01.02.00-78-484/11-00, Партнером 2 за договором була і Грем`яченська сільська рада на яку було покладено обов`язок організації і здійснення закупівель за рахунок коштів, перерахованих Волинською обласною радою, тому вся тендерна (технічна) документація знаходиться у сільській раді.

На думку КП, договір оренди від 01.01.2017р. №011 укладався з метою отримання неправомірної вигоди керівником закладу ОСОБА_6 через свого племінника ОСОБА_1 , тобто приховує інший реальний правочин, тим більше, що доказів реального виконання угоди позивачем не надано.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.03.2022р., залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.07.2022р., в позові було відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.10.2022р. касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.07.2022р. та рішення Господарського суду Волинської області від 15.03.2022р. у справі скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В силу положень ч. 5 ст. 310 ГПК України, висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Матеріали справи з Верховного Суду до Господарського суду Волинської області надійшли 17.11.2022р. та, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, були розподілені для нового судового розгляду судді Войціховському В.А.

Ухвалою від 22.11.2022р. справу було прийнято до розгляду, постановлено здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 12.12.2022р., запропоновано сторонам надати письмові пояснення з врахуванням обставин, викладених у постанові Верховного Суду від 26.10.2022р. у справі.

01 грудня 2022 року КП до суду було скеровано додаткові пояснення від 30.11.2022р. №127/01-01-02 (том 2 а.с. 6-10) стосовно пред`явлених вимог у котрих, поруч із обставинами відзиву від 25.01.2022р. на позов, засвідчено, що в ході досудового слідства на адресу Підприємства надійшов запит слідчого від 22.07.2020р. №5837/54-2020 про надання копій документів (договору оренди обладнання №011 від 01.01.2017р. з додатками, інвентаризаційних актів, платіжних документів). У відповідь на запит листом від 10.08.2020р. №122/01-01-02 Підприємство надало запитувану інформацію. Згодом слідчим своїм листом було надіслано зазначені копії ОСОБА_1 . Саме таким чином позивач отримав копію договору оренди обладнання від 01.01.2017р. №011 з додатками та ознайомився з його змістом. На думку відповідача, такими зверненнями ОСОБА_1 підтвердив факт, що йому дійсно невідомо про договір і про те, чи договори укладались між ним та відповідачем та на яке обладнання, підтвердив факт відсутності власного примірника угоди та документів, що підтверджують її виконання.

Зауважено, що на прохання КП надати документи щодо підтвердження виникнення права власності на спірне обладнання, ОСОБА_1 не було надано договори поставки, накладні (видаткові, податкові), ТТН, сертифікати якості, технічні паспорти, платіжні доручення, тощо. Тобто таким чином позивач підтвердив відсутність жодного документу, який би підтвердив факт виникнення у нього права власності на предмет спору.

Засвідчено, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первині документи складаються лише за фактом надання послуг. Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, про отримання товару свідчать видаткові й податкові накладні, акти наданих послуг.

Однак, позивачем не долучено до матеріалів справи жодного документу, який би свідчив про виконання ним договору оренди обладнання від 01.01.2017р. №011.

Із клопотаннями від 12.12.2022р. за електронним підписом адвоката Грушицького О.І. (том 2 а.с. 13-14) про витребування у відповідача оригіналів документів, підтримання позовних вимог та проведення судового розгляду справи за відсутності представника позивач звернувся до суду 12 грудня 2022 року.

Ухвалою, постановленою за результатами проведеного 12.12.2022р. за присутності представників відповідача підготовчого судового засідання (відображена в протоколі засідання), було: задоволено клопотання позивача від 12.12.2022р. про витребування доказів; зобов`язано КП надати оригінали договору оренди обладнання від 01.01.2017р. №011 з додатками; встановлено позивачу строк для подання письмових пояснень по суті позову, виконаних з врахуванням обставин, викладених у постанові Верховного Суду від 26.10.2022р. у справі; встановлено відповідачу строк для подання заперечень на пояснення сторони; відкладено підготовче засідання на 12.01.2023р. Про означену процесуальну дію позивача було повідомлено ухвалою від 12.12.2022р.

Оригінали договору оренди обладнання від 01.01.2017р. №011 із додатками №№1, 2 від 01.01.2017р. (перелік обладнання та акт прийому-передачі обладнання) КП було надано для огляду суду спільно із заявою від 20.12.2022р. №875 (том 2 а.с. 21).

Письмові пояснення позивача від 27.12.2022р. із долученням копій наданих слідчому пояснень ОСОБА_6 , витягів з інвентаризаційного опису від 01.11.2019р., а також витягу з протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 27.11.2019р. (том 2 а.с. 26-31) до суду поступили 27.12.2022р. У означених поясненнях стороною зауважується, що копію договору оренди від 01.01.2017р. із додатками №№1, 2 ОСОБА_1 було одержано від слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області котрий здійснював за заявою позивача досудове розслідування кримінального провадження №0000180 за фактом привласнення двох ванн посадовими особами підприємства-відповідача. Слідчий, в свою чергу, одержав копії відповідної угоди з додатками від КП (лист від 10.08.2020р. №122/01-01-02).

12 січня 2023 року КП, долучаючи Статут Підприємства, звернулось до суду із клопотанням від 10.01.2023р. про залучення Волинської обласної ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (том 2 а.с. 34-47).

Ухвалою від 12.01.2023р. було повідомлено ОСОБА_1 , що ухвалою від 12.01.2023р., постановленою за результатами проведеного за участю представників відповідача підготовчого засідання (відображена в протоколі засідання), судом, приймаючи до уваги заявлене представником позивача клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання відповідача про залучення третьої особи, було продовжено (за ініціативою суду) строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 днів до 21.02.2023р.; відкладено підготовче засідання на 06.02.2023р.; зобов`язано позивача надати читабельні копії документів, доданих в якості додатків до пояснень від 27.12.2022р. (пояснення ОСОБА_6 , витяги з інвентаризаційного опису від 01.11.2019р. та протоколу інвентаризаційної комісії від 27.11.2019р.); заяву про залучення до участі у справі третьої особи долучено до справи, відкладено її розгляд на 06.02.2023р.; зобов`язано відповідача направити означену заяву позивачу; запропоновано позивачу надати пояснення щодо заяви про залучення до участі у справі третьої особи.

Заперечення КП від 25.01.2023р. №8/01-01-02 із додатками документів: пояснення працівників КП, наказ про звільнення працівника (том 2 а.с. 51-60) на пояснення позивача від 27.12.2022р. до суду надійшли 31.01.2023р. У запереченнях зауважено, що рішенням Волинської обласної ради від 20.12.2018р. №22/17 Бугайчук О.В. було призначено на посаду директора КП. Попередній керівник КП ОСОБА_6. відмовилась здійснити передачу Підприємства (активів) новому директору, тому відповідний акт прийому-передачі з чітким переліком майна відсутній. В діяльності санаторію 21.12.2018р. мав місце випадок викрадення реєстраційний облікових та первинних документів поєднаного з проникненням у приміщення. За фактом вчинення злочину слідчим СВ Ківерцівського РВ ГУ НПУ у Волинській області 22.12.2018р. було зареєстровано кримінальне провадження за №0000918 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України. Фігурантом провадження був ОСОБА_1 . Матеріали кримінального провадження містять покази та пояснення працівників КП щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у викраденні сейфів підприємства.

Статтею 5 Грантового проекту №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 встановлено, що бенефеціар повинен застосовувати всі необхідні заходи для оголошення факту фінансування проекту (в інформації, яка надається кінцевим споживачам, у звітах, у ЗМІ, проставляючи логотип ЄС), тому на ваннах "AQUADELECIA", які знаходяться в КП був проставлений логотип грантового договору, як і на решті обладнання. п. 3.2.23.17 п. 3.2.23. "Закупівля обладнання для водолікувального комплексу" Додатку №1 до запиту на платіж №5 Партнера 2 (запиту Грем`яченської сільської ради до Волинської обласної ради на проведення фінансування придбання ОЗ по грантовому договору) визначено статтю бюджету - "багатофункціональний комплекс" вартістю 1 930 000 грн.

КП не заперечується та підтверджується, що протоколом інвентаризаційної комісії від 27.11.2019р. (наказ КП від 16.10.2019р. №115) виявлено бальнеологічне обладнання, що не перебуває на обліку. Вказані обставини мали місце оскільки члени комісії Кулаков М.С. (начальник медичної частини) та Олійник Т.А. (начальниця дільниці ресторану) були призначені у 2019 році на свої посади (після звільнення ОСОБА_6 ), відтак не могли знати, що таке обладнання є частиною багатофункціонального комплексу.

Під час проведення інвентаризації були опитані працівники КП, які стверджували, що все наявне обладнання отримане за грантовим договором. Тобто, ніхто із обслуговуючого медичного персоналу навіть не мав такої думки, що ванни " AQUADELECIA ", які знаходяться у водолікувальному комплексі, збудованому за результатами грантового проекту та містять апробаційні наліпки, не є власністю громади.

Наведені факти і докази вказують на вчинення дій позивача і ОСОБА_6 на приховування реальних обставин укладення удаваного правочину, а в сукупності із такими фактами як: - монтаж ванн " AQUADELECIA " у кабінети під час грантових заходів здійснений ще до нібито укладення договору оренди від 01.01.2017р.; - наявність на них апробаційних наліпок; - наявність інформації про їх придбання для громади області в апробаційних матеріалах за грантовим договором, звітах для ЗМІ; - наявність інформації про них в облікових документах; - необізнаність позивача щодо предмету спору (лист від 04.07.2019р. підтверджує, що позивач на момент звернення не знав коли уклав сумнівну угоду, які ванни здавав в оренду та яка кількість договорів оренди ним підписана); - відсутність у ОСОБА_1 , як суб`єкта господарювання документів, що підтверджують придбання ним спірного обладнання (договору купівлі-продажу, платіжного доручення, видаткової накладної, сертифікатів якості, гарантійного листа, ТТН), документів, що підтверджують отримання орендної плати (тобто виконання договору); - відсутність пояснень ОСОБА_1 щодо здійснення податкового обліку без первинних документів; - відсутність звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів щодо зникнення чи знищення первинних документів та подальшого їх відновлення; - відсутність власного примірника договору оренди обладнання від 01.01.2017р., актів прийому-передачі та специфікації; - наявність родинного зв`язку між колишнім директором КП ОСОБА_6 та ФОП (на період виникнення спірних правовідносин) ОСОБА_1 ; - НАБУ відносно ОСОБА_6 розслідується кримінальне провадження №0000487, відкрите за ознакою злочину передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України (економічний); - господарської діяльності із здавання майна в оренду юридичній особі позивач враховуючи зареєстровані за ним види діяльності як суб`єкт господарювання здійснювати не міг, доводять безпідставність позовної вимоги.

Шляхом постановлення відображеної в протоколі засідання від 06.02.2023р. ухвали були задоволені клопотання представників сторін та долучено до матеріалів справи заперечення КП від 25.01.2023р. №8/01-01-02 із додатками документів, надані представником відповідача витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно кримінальних проваджень №№0000918 та 0000180 із відповідними матеріалами кримінальних проваджень (том 2 а.с. 61-270), надані представником позивача із клопотанням від 06.02.2023р. заяву свідка ОСОБА_6 від 30.01.2023р., читабельних копій наданих слідчому пояснень ОСОБА_6 від 30.01.2020р., витягів з інвентаризаційного опису КП від 01.11.2019р. та протоколу інвентаризаційної комісії КП від 27.11.2019р. (том 3 а.с. 1-13).

Також в судовому засіданні 06.02.2023р. за участю представників сторін судом було оглянуто надані відповідачем оригінали договору оренди обладнання №011 від 01.01.2017р. із додатком №1 (перелік обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу) та додатком №2 (акт прийому передачі обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу від 01.01.2017р.), надано означені документи для огляду представнику позивача, долучено копії відповідної угоди з додатками до матеріалів справи (том 2 а.с. 22-25), повернуто оригінали документів відповідачу.

Ухвалою від 06.02.2023р. було задоволене клопотання КП та залучено Волинську обласну раду до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, зобов`язано сторін вчинити певні дії, запропоновано третій особі подати пояснення щодо позову, в підготовчому засіданні оголошено перерву до 20.02.2023р.

Із поясненнями від 16.02.2023р. №214/48/2-23 (том 3 а.с. 21-48) щодо позовних вимог ОСОБА_1 Волинська обласна рада звернулась до суду 17.02.2023р.

Долучаючи до пояснень відповідні матеріали, вказуючи, що 14.11.2012р. в Казімєш-Дольному на виконання рішення про надання гранту, прийнятого Спільним Моніторинговим Комітетом програми транскордонного Співробітництва Польща - Білорусь - Україна 2007-2013 було укладено Договір №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 між Міністерством Регіонального Розвитку Польщі та Волинською обласною радою (Бенефіціар) про надання гранту для впровадження проекту - створення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту на території КП) і проведення облаштування медично-лікувальним обладнанням, третя особа заперечує позовні вимоги та, зокрема, засвідчує, що пунктом 1.2. Статуту КП визначено, що заклад є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області, майно КП є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, області. Власником майна є територіальна громада сіл, селищ, міст області в особі Волинської обласної ради. Із системного аналізу норм чинного на час впровадження проекту законодавства, умов договорів про надання гранту, вбачається висновок про право власності громади Волинської області в особі засновника КП - Волинської обласної ради на результати проекту: приміщення водолікувального комплексу в с. Грем`яче (2-поверхового об`єкту) із медично-лікувальним устаткуванням. У 2016 році реалізація проекту була завершена, водолікувальний комплекс (корпус) на території КП споруджено та віднесено на позабалансовий рахунок санаторію, передача результатів проекту від Бенефіціара до КП відбулась лише в грудні 2021 року. Медично-лікувальне обладнання, що громада області в особі КП отримала в якості результатів грантового проекту №IPBU.01.02.00-78-484/11-00, виробництва фірм "ВТL" та "AQUADELECIA". Технічна документація, сертифікати якості, гарантійні талони, документи, що підтверджують оплату, накладні знаходяться у власності Грем`яченського старостинського округу, оскільки Грем`яченська сільська рада була Партнером 2 за договором №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 і саме на неї було покладено обов`язок організації і здійснення закупівель за рахунок коштів, перерахованих Волинською обласною радою.

Статтею 5 проекту №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 встановлено, що Бенефеціар повинен застосовувати всі необхідні заходи для оголошення факту фінансування проекту (в інформації, яка надається кінцевим споживачам, у звітах, у ЗМІ, проставляючи логотип ЄС), тому на ваннах "AQUADELECIA", які знаходяться у віданні КП, як і на решті обладнання, був проставлений логотип грантового договору.

Зауважено, що п.п. 3.2.23.17 п. 3.2.23. "Закупівля обладнання для водолікувального комплексу" Додатку №1 до запиту на платіж №5 Партнера 2 (запиту Грем`яченської сільської ради до Волинської обласної ради на проведення фінансування придбання 03 по грантовому договору) визначено статтю бюджету - "багатофункціональний комплекс", вартістю 1 930 000 грн. Також відповідна інформація про придбання ванн "AQUADELECIA" міститься в апробаційних матеріалах грантового договору.

Зауважуючи на недобросовісності сторін договору оренди від 01.01.2017р. №011, приховуванні цим договором інший правочин, третя особа засвідчує, що додатковою угодою від 26.12.2018р. про розірвання Договору оренди індивідуально визначеного майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 01.06.2012р. було припинено відносини найму комунального майна громади області ФОП ОСОБА_1. Таке рішення було прийнято на підставі даних перевірки проведеної ревізійною комісією КП, яка встановила, що 01.06.2012р. між ФОП ОСОБА_1. (орендарем) та КП, в особі директора ОСОБА_6, (орендодавцем) було укладено договір оренди індивідуально визначеного майна дерев`яні будиночки), що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області терміном дії 10 років. Ревізійною комісією встановлено, що ФОП ОСОБА_3. у будиночках протягом строку дії договору надавав послуги з розміщення населення, однак, прибирання, заміну постілі і рушників та додаткові сервісні послуги (ремонт) і технічне обслуговування) за вказівкою директора надавали працівники КП в рахунок заробітної плати, яку вони отримували в санаторії. Орендарем безкоштовно використовувались для надання послуг: меблі, посуд, побутова техніка, постільна білизна закладу, підприємець при цьому не компенсовував підприємству вартість спожитих комунальних послуг. За означеного мав місце не договір оренди майна, а схема зловживання службовим становищем директором КП ОСОБА_6., яка була прикрита удаваним правочином оренди. Договір оренди індивідуально визначеного майна, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Волинської області від 01.06.2012р. порушував публічний порядок, не відповідав інтересам держави і суспільства. Тобто, ОСОБА_6., як директор КП, вже укладала договір зі своїм племінником ФОП ОСОБА_1., що порушував публічний порядок, не відповідав закону, приховував інший правочин.

Зауважено, що директор КП ОСОБА_6. 01.01.2017р. за №011 уклала угоду оренди бальнеологічного обладнання зі своїм племінником ФОП ОСОБА_1., яке в 2016 році, за рахунок залучених по гранту коштів, було встановлено за результатами грантової угоди у водолікувальному комплексі відповідача, до цього експлуатувалось для надання послуг оздоровлення та було промарковане логотипом ЄС, тобто уклала удаваний правочин з метою отримання неправомірної вигоди.

Також третя особа звертає увагу на те, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15 грудня 2015 року (провадження № 21-4266а15), договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг, в тому числі передачею Обладнання в оренду. Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, про отримання товару свідчать видаткові й податкові накладні, чи акти наданих послуг. Проте, позивачем не долучено до матеріалів справи жодного документу, який би свідчив про виконання ним договору оренди обладнання від 01.01.2017р. за №011 та про придбання ним такого майна.

Засвідчується, що системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (Постанова КГС ВС від 28.07.2020р. у справі №904/2104/19).

В даному вмпадку у справі оригінали первинних документів за укладеним договором і оригінали самого договору відсутні у позивача на час розгляду даної справи (хоча договір укладався у 2 примірниках, що слідує з його змісту), тоді як згідно з ч. 5 ст. 91 ГПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу і підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього (постанова ВС від 23 червня 2021 року у справі №904/4687/20).

За результатами проведеного 20.02.2023р. за участю представників сторін та третьої особи підготовчого судового засідання, з огляду на подання третьою особою пояснень щодо позовних вимог, надання можливості позивачу ознайомитись із поясненнями та реалізувати своє право на подання заперечень стосовно останніх, судом було постановлено відображену в протоколі засідання ухвалу про оголошення в засіданні суду перерви до 01.03.2023р.

28.02.2023р. адвокат Грушицький О.І., зауважуючи на отриманні документів від Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області, звернувся до суду із клопотанням від 28.02.2023р. про долучення до матеріалів справи наданих слідчому пояснень ОСОБА_6, копій інвентаризаційних описів КП від 01.11.2019р. та протоколу засідання інвентаризаційної комісії КП від 27.11.2019р. (том 3 а.с. 52-89), а також відповіді позивача від 28.02.2023р. на пояснення третьої особи (том 3 а.с. 93).

Ухвалою від 01.03.2023р. було повідомлено КП про те, що ухвалою від 01.03.2023р., постановленою за результатами проведеного у справі за участю представників позивача та третьої особи підготовчого засідання (відображена в протоколі засідання), за клопотанням позивача було долучено до матеріалів справи пояснення ОСОБА_6 від 30.01.2020р, інвентаризаційні описи та протокол інвентаризаційної комісії, відповідь позивача на пояснення третьої особи, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2023р.

Згідно даних активної карти повітряних тривог (сайту: https://alerts.in.ua) та додатку карта тривог України, на території Волинської області з 09 год. 45 хв. 15 березня 2023 року було оголошено повітряну тривогу. У зв`язку із означеною обставиною судове засідання у справі, призначене на 10 год. 00 хв. 23.03.2023р., не відбулось. Відтак, ухвалою від 15.03.2023р. було повідомлено сторін та третю особу, що судове засідання по розгляду справи по суті відбудеться 22.03.2023р.

Присутнім в судовому засіданні 22.03.2023р. представником позивача з посиланнями на обставини, викладені у позовній заяві, додаткових поясненнях, а також на докази, долучені до справи, пред`явлені вимоги було підтримано, засвідчено на наявності підстав для задоволення позовних вимог із покладенням на відповідача обов`язку відшкодування понесених судових витрат.

Присутні в засіданні представники відповідача та третьої особи, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, а також у письмових поясненнях, матеріали, додатково долучені до справи, щодо позову заперечили, засвідчили на безпідставності та необґрунтованості позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в засіданні суду представників, суд, оцінюючи подані докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновків про підставність пред`явлених позовних вимог.

При цьому, оцінюючи позицію сторін/учасників, викладену у наданих заявах і поясненнях, досліджуючи матеріали справи, надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, спростовуючи та відхиляючи, а також підтримуючи ту чи іншу позицію сторін, викладену в обґрунтування пред`явленого позову та у заперечення позовних вимог, суд засвідчує наступне:

В силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст. 67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст. 179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому відповідно до ст. 204 ЦК України, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно ст. 629 ЦК України, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: - розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; - розірванні договору в судовому порядку; - відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; - припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; - недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

За змістом ст. 236 ГПК України, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до таких правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 73, 74, 76, 77, 86, 236-238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з вимогами частин першої, третьої статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував у своїх постановах щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі №910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі №917/2101/17.

Поряд з цим суд відзначає, що не відповідач повинен подавати докази на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обставин - викладених у заяві по суті позовній заяві, а в силу положень ст. 74 ГПК України такий обов`язок (тягар доказування) покладено саме на позивача.

Разом з цим докази, які подаються до господарського суду, підлягають оцінці відповідно до ст. 86 ГПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі №914/1131/18, від 26.02.2019р. у справі №914/385/18, від 10.04.2019р. у справі №904/6455/17, від 05.11.2019р. у справі №915/641/18, від 13.01.2020р. у справі №908/510/19.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 14 ГПК України ("Диспозитивність господарського судочинства"), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи інтересу.

Тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин (фактів), на яких ґрунтується вимога позивача.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

Суд звертається до правової позиції, викладеної в постановах Верховного Суду від 06.12.2018р. у справі №902/1592/15, від 18.03.2019р. у справі №908/1165/17, від 15.05.2019р. у справі №923/565/18.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Суд зауважує, що особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачу орендоване згідно договору оренди обладнання №011 від 01.01.2017р. із додатками №№1, 2 від 01.01.2017р. майно (гідромасажні ванни "AQUADELECIA" в кількості двох штук).

При цьому підставами позовних вимог позивачем визначено не інакше, як порушення (невиконання) відповідачем умов укладеного договору оренди обладнання №011 від 01.01.2017р. із Додатками №№1, 2 від 01.01.2017р., зокрема, в частині повернення орендованого майна після завершення строку дії договору.

Суд зазначає, що саме на суди покладаються обов`язки надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Отже, суд зауважує, що статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України (частини 1, 2) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ч. 1 ст. 193 ГК України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Враховуючи наведене вище, суд констатує, що як це вбачається із наданого відповідачем для огляду судом оригіналу договору оренди обладнання №011 та не заперечується КП, 01 січня 2017 року між підприємцем ОСОБА_1 (Орендодавець) та Комунальним підприємством "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (Орендар) за №011 було укладено договір оренди обладнання (том 1 а.с. 13-15, том 2 а.с. 22-25) у відповідності до умов розділу 1 котрого Орендодавець зобов`язується надати Орендарю, на умовах тимчасового користування обладнання, яке знаходиться в будівлі за адресою: с. Грем`яче, Ківерцівський район, Волинська область (приміщення водолікувального корпусу).

Орендодавець підтверджує, що обладнання, перелік якого визначений у Додатку 1 до даного договору є власністю Орендодавця.

У відповідності до розділу 2 договору, Орендодавець зобов`язується: передати обладнання Орендареві не пізніше 2-х календарних днів з дати підписання даного договору уповноваженими представниками сторін. Фактом передачі в оренду обладнання є підписаний акт здачі, який є Додатком 2 та невід`ємною частиною даного договору.

Передати обладнання Орендареві у стані, придатному для здійснення господарської діяльності.

Розділом 3 договору оренди передбачено, що по закінченню дії договору Орендар зобов`язався передати обладнання Орендодавцю у стані, придатному для використання за призначенням і відповідно до статусу такого обладнання.

Обов`язок щодо повернення майна після закінчення дії договору передбачений п. 3.1. договору, із змісту п. 5.1. договору випливає, що повернення майна Орендодавцю має бути оформлено актом прийому-передачі.

Пунктом 7.1. угоди визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2017 р. У разі відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про припинення або зміни умов договір протягом місяця до закінчення терміну дії даного договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Означений договір оренди підписаний уповноваженими представниками договірних сторін, зокрема, особисто Орендодавцем - підприємцем (на момент укладення угоди) ОСОБА_1., та директором КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (на момент укладення угоди) ОСОБА_6., засвідчений відтисками печаток суб`єктів господарювання, угода містить визначені ст. 284 ЦК України в якості обов`язкових (істотних) умов договору оренди умови стосовно об`єкта (предмета) оренди (складу майна), строку, на який укладається договір оренди; розміру орендної плати та порядку її сплати, прав та обов`язків договірних сторін, умов стосовно відповідальності сторін, положення стосовно відновлення орендованого майна та умов його повернення тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Додатком №1 до договору оренди №011 від 01.01.2017р. було визначено перелік обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче, Ківерцівський район, Волинська область (приміщення водолікувального корпусу) та складається із гідромасажних ванн "AQUADELICIA" в кількості 2 штук.

Згідно з актом прийому передачі від 01.01.2017р., котрий виступає Додатком №2 до договору від 01.01.2017р., підприємець ОСОБА_3. передав, а КП прийняло гідромасажні ванни "AQUADELICIA" в кількості 2 штук.

Засвідчені перелік обладнання та акт прийому передачі аналогічно угоді підписані особисто підприємцем ОСОБА_1. та директором КП ОСОБА_6., засвідчені відтисками печаток суб`єктів господарювання. Судом зауважується, що посаду директора КП ОСОБА_6. обіймала до 20.12.2018р. Рішенням Волинської обласної ради від 20.12.2018р. №22/17 на посаду директора КП було призначено Бугайчук О.В.

На переконання суду, означений підписаний між договірними сторонами акт приймання передачі в повній мірі підтверджує виконання позивачем умов договору в частині передачі, а відповідачем виконання умов договору в частині прийняття у строкове платне користування (оренду), обладнання - гідромасажних ванн "AQUADELICIA" в кількості 2 штук.

Відповідно до ст. 581 ГК України, суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд (постанови від 06.11.2018р. у справі №910/6216/17, від 05.12.2018р. у справі №915/878/16, від 03.02.2020р. у справі №909/1073/17, від 18.08.2020р. у справі №927/833/18), встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, накладних, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за даних обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 23.07.2019р. у справі №918/780/18 суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів ст. 181 ГК України та ст. 207 ЦК України саме правочин (договір), а не підпис на документі скріплюється печаткою юридичної особи. Таким чином, наявність печатки на договорі оренди обладнання свідчить про наявність волевиявлення сторін на його схвалення.

Судом з матеріалів справи встановлено, що КП не було наведено фактів протиправності використання печатки Підприємства іншими, окрім директором ОСОБА_6., особами чи доказів її втрати на момент укладення договору чи у період дії угоди, так само як і не було надано доказів звернення до правоохоронних органів у зв`язку її з втратою чи викраденням.

При цьому, володіючи оригінальним примірником угоди оренди №011 від 01.01.2017р. із додатками, відповідач не ініціював (в порядку проведення експертизи) питання давності виготовлення тексту угоди, оригінальності відтиску печатки КП у договорі тощо.

За таких обставин, на переконання суду, відсутні підстави вважати, що печатка відповідача використовувалася проти його волі, а тому суд дійшов висновку, що договір оренди №011 від 01.01.2017р. із додатками (перелік та акт прийому передачі від 01.01.2017р.) були укладені за наявності волевиявлення та повного усвідомлення своїх дій та наслідків таких дій як орендодавця, так і орендаря.

Відповідачем (як за керівництва підприємством колишнього директора ОСОБА_6 - до 20.12.2018р., так і за нового керівника підприємства Бугайчук О.В. - з 20.12.2018р.), з огляду на наявність у розпорядженні Підприємства оригіналу договору оренди №011 від 01.01.2017р. із додатками№№1, 2, дії стосовно визнання угоди недійсною в судовому порядку не вчинялись, питання нікчемності чи удаваності правочину із відповідними наслідками не ініціювались, що, на думку суду, також свідчить про прийняття цієї угоди відповідачем із повним усвідомленням наслідків невиконання її умов.

Після припинення договірних відносин сторін та не вчинення відповідачем дій, спрямованих на оформлення акту приймання-передачі майна з оренди і здійснення повернення орендованого майна, 04.07.2019р. ОСОБА_3. звернувся до КП із заявою (том 1 а.с. 5) про повернення майна, котра з боку орендаря залишилась без задоволення, зокрема, з підстав відсутності письмових договорів оренди майна та ненаданням заявником матеріалів в підтвердження придбання означених у заяві товарно-матеріальних цінностей (відповідь від 02.08.2019р. №131/01-01-08 на звернення - том 1 а.с. 6-7).

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. За результатами звернення (витяг з ЄРДР - том 1 а.с. 10) Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області 12.03.2020р. було відкрито кримінальне провадження №0000180.

За результатами розгляду письмового звернення ОСОБА_1 від 01.12.2020р., із супровідним листом №9206/54-2020 від 03.12.2020р. (том 1 а.с. 11) Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області було надано витяги із матеріалів кримінального провадження, в тому числі, копії супровідного листа КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" від 10.08.2020р. №122/01-01-02, договору оренди обладнання №011 від 01.01.2017р. із Додатком №1 (перелік обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу) та Додатком №2 (акт прийому передачі обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу від 01.01.2017р.) - том 1 а.с. 12-15.

Відповідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України та ст.ст. 174, 175 ГК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (господарські договори) та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, особа може відмовитися від свого майнового права, нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦК України встановлено межі здійснення цивільних прав.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 49 ГК України, підприємці зобов`язані не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів господарювання та за завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, кожна особа має право на захист та право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право. Одними із способів захисту цивільних прав є припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд, нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України ,зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Згідно ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частини 1, 2 та 4 ст. 202 та ст. 626 ЦК України передбачають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, та, що договір (господарський договір) також є правочином.

Відповідно до ст.ст. 3, 6, 627, 628, 638 ЦК України та ст.ст. 179, 180, 184 ГК України, сторони є вільними в укладені договору та визначенні його умов (свобода договору).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 4 ГК України, особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Загальні положення закону, що регулюють правовідносини з оренди майна містяться, зокрема, у параграфі 5 "Оренда майна та лізинг" Глави 30 ГК України та у Главі 58 "Найм (Оренда)" ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. За договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або єдиний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. ст. 284, 286 ГК України, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди, строк, на який укладається договір оренди; орендна плата та умови повернення орендованого майна. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, ч. 7 ст. 180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Отже, після закінчення строку дії договору оренди припиняються зобов`язання з правомірного користування орендарем орендованим майном та виникає обов`язок повернути майно орендодавцю. Подальше користування орендарем орендованим майном не може бути правомірним та не відповідатиме умовам договору оренди.

При цьому положеннями ст. 785 ч. 1 ЦК України унормовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було унормовано в договорі.

Суд констатує, що сторонами в якості додатку до договору оренди та в підтвердження передачі майна у тимчасове користування було підписано відповідний акт приймання передачі від 01.01.2017р., відтак, передача майна та прийняття останнього в оренду між сторонами відбулась 01.01.2017р.

Поруч з цим, у п. 7.1 договору оренди №011 від 01.01.2017р. сторони визначили, що угода вступає в силу з моменту її підписання і діє до 31.12.2017р. У разі відсутності письмового повідомлення однієї із сторін про припинення або зміну умов договору протягом місяця до закінчення терміну дії даного договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Відповідно та з врахуванням положень ч. 2 ст. 291 ГК України, з урахуванням фактичних обставин справи, на думку суду, укладений між договір оренди обладнання на даний час є припиненим у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено та пред`явленням орендодавцем вимоги про повернення майна, передані в оренду гідромасажні ванни "AQUADELECIA" в кількості двох штук є такими, що не повернуті орендодавцю, відповідно, в силу положень ч. 1 ст. 785 ЦК України, у наймача виник та існує обов`язок негайного повернення майна наймодавцеві в належному технічно-справному стані.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.)

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58) відповідно до котрої згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Суд приймає до уваги положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Стосовно позиції та доводів відповідача та третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, висловленої у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, у письмових поясненнях, суд засвідчує наступне:

Щодо припинення ОСОБА_1. (РНОКПП НОМЕР_1 ) 31.01.2019р. (у період до звернення з позовом до суду) підприємницької діяльності на підставі власного рішення, здійснення позивачем господарської діяльності перебуваючи у 3 групі спрощеної системи податкування із зареєстрованими видами діяльності: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель. 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, відтак, неможливості здійснення діяльності із здавання майна в оренду юридичній особі, судом зауважується, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у справі виникли саме щодо виконання договору оренди обладнання, укладеного між суб`єктами господарської діяльності, тобто, стороною правочину виступала фізична особа-підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні. При цьому судом звертається увага на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №760/13915/18 від 26.06.2019р.

Також суд зауважує, що відповідно до ст. 42 Конституції України, кожна особа має право здійснювати підприємницьку діяльність, яка не забороняється законом. Стаття 42 ГК України визначає підприємництво, як самостійну, ініціативну господарську діяльність, яку здійснюють суб`єкти господарювання для отримання прибутку та досягнення економічних і соціальних результатів. Згідно із ч. 1 ст. 19, ст.ст. 43, 44 ГК України, юридичні особи та підприємці мають право займатися будь-якою підприємницькою діяльністю, не забороненою законом. Зазначення або незазначення окремих видів діяльності в ЄДР не впливає на можливість особи провадити всі не заборонені законом види діяльності.

Проте, п. 291.3 ПК України передбачає, що фізичні особи-підприємці вправі перейти на спрощену систему оподаткування та зареєструватись платником єдиного податку, однак, за умови, що така особа відповідає вимогам Глави 1 розділу XIV ПК України. Спрощена система оподаткування являє собою такий механізм сплати податків та зборів, що дозволяє сплачувати єдиний податок та вести спрощений облік (п. 291.2 ПК України), замість сплати окремих податків, що вимагає податкове законодавство (п. 297.1 ПК України). При цьому, п. 292.9 ПК України визначає, що доходи підприємця-платника єдиного податку, які він отримує в результаті провадження господарської діяльності (останні мають бути оподатковані відповідно до глави 1 розділу XIV ПК України), не включають до загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи. Підприємці-платники єдиного податку не повинні нараховувати, сплачувати податки та подавати звітність з ПДФО щодо доходів, що були отримані з господарської діяльності платника єдиного податку (ЄП) I-IV групи. Такі доходи мають бути оподатковані відповідно до глави 1 розділу XIV ПК України. Однак, якщо така особа буде здійснювати діяльність щодо виду діяльності, що не був зазначений у реєстрі платників ЄП, вона повинна перейти на сплату інших податків та зборів, що здійснюється в порядку, визначеному п.п. 7 п. 298.2.3 ПК України.

При цьому, на думку суду, наявність або відсутність у єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрованих видів економічної діяльності не вказує на той факт, що спірне майно не надавалось в оренду позивачем та не приймалось в оренду відповідачем.

Щодо удаваності правочину оренди, укладеного між сторонами, судом зауважується, що згідно ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Здійснюючи посилання на означену норму закону, відповідач та третя особа в той же час не засвідчують для приховування якого саме правочину вчинений договір оренди від 01.01.2017р., не долучають доказів в підтвердження удаваності правочину. При цьому судом враховуються встановлені в процесі розгляду даної справи обставини вільного волевиявлення сторін при укладенні угоди та відповідність волевиявлення внутрішній волі сторін, обставини дійсної спрямованості волевиявлення на настання певних, очікуваних від угоди, наслідків.

В аспекті заперечень судом зауважується, що незважаючи на неподання позивачем свого власного примірника договору оренди, оригінальний примірник договору є наявним у відповідача, а тому у суду не виникає сумніву з приводу достовірності угоди. При цьому враховується, що саме із означеного оригіналу угоди відповідачем було здійснено копію та надано на запит Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області. В свою чергу, Ківерцівським ВП ГУНП у Волинській області за результатами розгляду письмового звернення ОСОБА_1 від 01.12.2020р. із супровідним листом №9206/54-2020 від 03.12.2020р. було надано позивачу копію договору оренди обладнання №011 від 01.01.2017р. із додатком №1 (перелік обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу) та додатком №2 (акт прийому передачі обладнання, яке знаходиться за адресою: с. Грем`яче у приміщенні водолікувального комплексу від 01.01.2017р.)

Також, як слідує із наявних пояснень позивача, у останнього відсутній власний оригінал договору оренди обладнання від 01.01.2017р. із додатками, оскільки вся документація позивача знаходилась у приміщеннях КП у зв`язку із наявними між сторонами договірними відносинами по оренді нерухомого майна (укладений договір оренди індивідуально визначеного майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Волинської області від 01.06.2012р.) Враховуючи звільнення ОСОБА_6 із посади, те, що відносини з оренди приміщень у позивача припинилися 26.12.2018р. (як слідує із пояснень Волинської обласної ради від 16.02.2023р. договір оренди індивідуально визначеного майна було розірвано додатковою угодою від 26.12.2018р. до договору оренди від 01.06.2012р.), а також приймаючи до уваги факт викрадення сейфа із приміщення КП, ОСОБА_1 невідомо, де на даний час знаходиться примірник оригіналу договору оренди обладнання від 01.01.2017р., оскільки останній залишився у приміщенні КП.

При цьому, відповідно до ч. 11 ст. 80 ГПК України, у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Заяв про виключення з числа доказів копії договору оренди обладнання не надходило.

Зауважується судом на недоведеності вини ОСОБА_1 чи його причетності до факту проникнення в приміщення КП та викрадення сейфу, зокрема, з огляду на те, що відповідне внесене до ЄРДР кримінальне провадження №00009187 від 23.12.2018р. було закрито у зв`язку з відсутністю із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КК України, та жодній особі не повідомлено про підозру. Постановою Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області від 23.06.2020р. про закриття кримінального провадження визначено, що в ході проведення перевірки по факту проникнення невідомої особи до кабінету директора КП та викрадення сейфа встановити осіб, причетних до вчинення вказаних злочинів не виявилось можливим.

З огляду на викладене судом відхиляються надані позивачем пояснення стосовно причетності ОСОБА_1 до проникнення у приміщення та викрадення сейфа.

Зауважується судом також на обставинах, відображених у постанові Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області від 31.12.2020р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000180 від 12.03.2020р. у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, відповідно до котрих, згідно копії протоколу інвентаризаційної комісії КП від 27.11.2019р., комісією було виявлено ванни, які не рахуються на балансі Підприємства за бухгалтерськими даними, зокрема, ванна " AQUADELECIA ІІІ " та ванна "AQUADELECIA ІХ". Службовими особами КП не заперечується факт наявності вищевказаного майна. В даному випадку не вбачається яким саме чином службова особа КП ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, привласнила чи розтратила майно. Відносини, які виникли між ФОП ОСОБА_1. з приводу ванн "AQUADELECIA", належать до цивільно-правових, та повинні вирішуватись в межах цивільного законодавства.

Судом також звертається увага на ті обставини, що викладаючи свою позицію по даній справі, КП фактично намагається довести належність йому витребовуваних ОСОБА_1. в судовому порядку ванн, стверджуючи при цьому, що відповідне обладнання було отримане КП в результаті реалізації проекту №IPBU.01.02.00-78- 484/11-00.

При цьому, долучена до матеріалів справи копії витягів з грантового контракту від 14.11.2012р., який не містить будь-яких вказівок на орендоване обладнання, буклет до проекту, а також твердження відповідача про завершення його реалізації у 2016 році не вказують на наявність у КП права власності на ванни "AQUADELECIA" та на відсутність укладеного між сторонами договору оренди №011 від 01.01.2017р. із додатками.

Також, на думку суду, не вказує на наявність у відповідача права власності на спірні ванни "AQUADELECIA" й долучена до матеріалів справи (том 1 а.с. 47-48) копія прибуткової накладної від 26.06.2017р. Остання містить відомості про "багатофункціональний комплекс (пристрій циркулярного душу, ванна гідромасаж)", проте будь-які посилання на ванни " AQUADELECIA " у накладній відсутні.

Засвідчення відповідачем власника приміщення водолікувального комплексу в селі Грем`яче із наявним медично-лікувальним устаткуванням - Волинську обласну раду та на передачу результатів проекту №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 від Бенефіціара до КП у грудні 2021 року не спростовують тверджень про передачу відповідачу за договором оренди обладнання спірних ванн та не підтверджують тверджень КП про належність йому згаданого обладнання. При цьому у випадку одержання відповідачем спірного обладнання в якості результату грантового проекту, останній мав би володіти відповідними технічними та правовстановлюючими документами на нього. Проте в підтвердження засвідчених обставин, будь-якої технічної документації, сертифікатів відповідності та якості, гарантійних талонів, документів в підтвердження оплати обладнання та накладних в підтвердження отримання обладнання відповідачем суду не надано, окрім, як засвідчено що такі матеріали знаходяться у власності Грем`яченського старостинського округу (Грем`яченська сільська рада виступала в яості партнера за грантовим договором).

В той же час відповідачем не надається суду будь-яких доказів стосовно звернення до означеної сільської ради із проханням надати відповідні матеріали, не ініціювалось питання витребування останніх судом для огляду та долучення до матеріалів справи тощо.

Судом також констатуються обставини за котрих відповідно до позиції відповідача та третіх осіб передача результатів грантового проекту від Бенефіціара - Волинської обласної ради до КП відбулась лише в грудні 2021 року, однак, в той же час з наявних в матеріалах справи документів - протоколу інвентаризаційної комісії КП від 27.11.2019р. вбачається, що 01.11.2019р. відповідною комісією за результатами річної інвентаризації майна Підприємства (наказ від 16.10.2019р. №115) було виявлено медичне обладнання, яке не відображене в бухгалтерському обліку КП і до встановлення виникнення обставин суперечностей в обліку і документах грантового договору їх віднесено на позабалансовий рахунок: 1. Ванна "AQUADELECIA ІІІ" - 1 шт.; 2. Ванна "AQUADELECIA IX" - 1 шт.; 3. Ванна BTL 3000 Alfa - 2 шт. Окремо, згідно проведеного 01.11.2019р. інвентаризаційного опису виявленого майна (необоротних активів) Підприємства серед такого майна засвідчується (пункт 121) наявний багатофункціональний комплекс (пристрій циркулярного душу, ванна гідромасаж), будь-яких посилань на виявлені в процесі інвентаризації ванни "AQUADELECIA", котрі б перебували на балансі Підприємства станом на 01.11.2019р. відповідний опис не містить.

Відхиляються судом посилання відповідача та третьої особи на наявні на спірних гідромасажних ваннах, як і на усьому іншому обладнанні Підприємства, логотипів (відміток, наліпок) про належність останніх до грантового проекту. При цьому засвідчується, що відповідні нанесені на медичне обладнання логотипи є повністю від`ємними від обладнання, тобто такими, що можуть як наноситись, так і зніматись із обладнання.

Судом також зауважується, що оскільки договір оренди належного позивачу майна було укладено підприємцем ОСОБА_1. не особисто з директором КП ОСОБА_6., а з Підприємством інтереси котрого при укладенні угоди представляла його директор, то невчинення ОСОБА_6. дій з подальшої передачі при звільненні новому директору Підприємства як підприємства в цілому, так і документів його фінансово-господарської діяльності, жодним чином не можуть обмежувати конституційні права позивача, як власника належного йому майна. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

При ухваленні рішення у даній справі судом приймаються до уваги обставини перебування в провадженні Господарського суду Волинської області справи №903/437/21 за позовом підприємця ОСОБА_5. до КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" про зобов`язання повернути майно. Рішенням суду від 13.10.2021р. у означеній справі позовні вимоги було задоволено та покладено на відповідача обов`язок повернути позивачу орендоване згідно договору оренди обладнання №2 від 01.01.2017р. із додатком майно (гідромасажні ванни BTL-3000 Series System 3 Alfa 60 у кількості двох штук). Означене рішення було залишене без змін відповідно до постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2022р.

Гідромасажні ванни BTL-3000 Series System 3 Alfa 60, котрі виступали предметом спору у цій справі, як це було встановлено судами, передавались підприємцем ОСОБА_5. в оренду КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" відповідно до укладеного між суб`єктами господарювання договору оренди обладнання №2 від 01.01.2017р.

При цьому, заперечуючи позовні вимоги у цій справі, КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" здійснював посилання на те, що ванни BTL-3000 Series System 3 Alfa 60, як і у випадку, що має місце у даній справі, також передавались КП на підставі укладеного Договору №IPBU.01.02.00-78-484/11-00 між Міністерством Регіонального Розвитку Польщі та Волинською обласною радою (Бенефіціар) про надання гранту для впровадження проекту - створення водолікувального комплексу в селі Грем`яче (2-поверхового об`єкту на території КП) і проведення облаштування медично-лікувальним обладнанням. Однак, означені обставини, як і у даному випадку, не знайшли свого підтвердження відповідними належними та допустимими доказами.

За вищевикладених обставин в їх сукупності, приймаючи до уваги стандарт доказування "вірогідності доказів", суд дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_3. передав в оренду КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" гідромасажні ванни "AQUADELECIA" в кількості двох штук. При цьому відповідачем не доведено обставин за котрих право власності на вказані гідромасажні ванни належить КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" або третім особам.

Інші доводи та заперечення відповідача судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - повне задоволення позовних вимог з наведених вище підстав, впливу не мають.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку, враховуючи висновки суду про підставність позовних вимог, доведення спору до суду з вини відповідача, суд вважає, що витрати, пов`язані з розглядом справи в суді (сплата судового збору на суму 2 270 грн.), котрі поніс ОСОБА_1 , слід відшкодувати йому у відповідності до ст. 129 ГПК України за рахунок КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 73-80, 123, 129, 130, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Комунальне підприємство "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (45235, Волинська область, Луцький район, с. Грем`яче, ) повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) орендоване згідно договору оренди обладнання №011 від 01.01.2017р. із додатками №№1, 2 від 01.01.2017р. майно, а саме: гідромасажні ванни " AQUADELECIA " в кількості двох штук в належному технічно-справному стані та повідомити ОСОБА_1 про дату, час та місце повернення майна.

3. Стягнути з Комунального підприємства "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (45235, Волинська область, Луцький район, с. Грем`яче, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 270 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

З врахуванням положень ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення

складено 31.03.2023р.

Суддя В. А. Войціховський

рішення направити:

- представнику ОСОБА_1 , адвокату Грушицькому О.І. ( ІНФОРМАЦІЯ_2 );

- КП "Санаторій матері і дитини "Пролісок" (; );

- Волинській обласній раді (; ).