ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2023 р. Справа№ 910/362/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Кропивної Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Денисюк Н.О.

від відповідача: Команський Олександр-Арманд Сергійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2023

у справі №910/362/23 (суддя Котков О.В.)

за позовом ОСОБА_1

до Державного агентства з питань кіно

про визнання незаконним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства з питань кіно про визнання незаконним і скасування наказу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки у даному випадку існує спір між фізичною особою, яка оспорює наказ про оголошення конкурсу на зайняття посади генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", та органом державної влади - Державним агентством з питань кіно, до компетенції якого належить прийняття рішення про оголошення конкурсу та визначення переможця конкурсу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2023, а справу №910/362/23 передати на розгляд місцевого господарського суду.

Скаржник посилається на неправильне застосування норм процесуального права, оскільки, на думку позивача, спір стосується реалізації державою своїх повноважень стосовно управління суб`єктом господарювання, а тому належить до юрисдикції господарських судів на підставі приписів п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Також апелянт посилається на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2022 у справі № 761/25659/21.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Відповідач вважає, що спір підлягає вирішенню за правилами адміністративного судочинства, оскільки у даному випадку існує спір між фізичною особою, яка оспорює наказ про оголошення конкурсу на зайняття посади генерального директора Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка", та органом державної влади - Державним агентством з питань кіно, до компетенції якого належить прийняття рішення про оголошення конкурсу та визначення переможця конкурсу.

Крім того, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва було відкрито провадження у справі № 640/13952/21 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства культури та інформаційної політики України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 та ДП «Довженко-Центр» про визнання протиправним та скасування рішення Конкурсної комісії Міністерства культури та інформаційної політики України - протоколу № 2 засідання конкурсної комісії з конкурсного добору на посаду на посаду генерального директора ДП «Довженко-Центр» від 15.04.2021 та зобов`язання Міністерства призначити (оголосити) проведення нового конкурсу на посаду генерального директора ДП «Довженко-Центр».

При цьому відповідач вказує на відсутність предмета спору у даній справі, оскільки позивач прийняла участь в оголошеному конкурсі згідно наказу від 21.12.2022 № 177 та була визнана його переможцем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2023 апеляційна скарга передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Коробенка Г.П., Кравчука Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 постановлено витребувати у Господарського суду міста Києва матеріали справи та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

Після надходження матеріалів справи, 08.02.2023 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Козир Т.П., Коробенка Г.П., Кравчука Г.А. заявлено самовідвід від розгляду справи, який ухвалою суду задоволено та відведено зазначений склад суду від розгляду справи. Матеріали справи передано для здійснення визначення складу судової колегії відповідно до приписів ГПК України.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Кропивна Л.В.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 21.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/362/23. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 20.03.2023. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13.03.2023. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 13.03.2023.

Явка представників сторін

В судове засідання 20.03.2023 з`явились представники учасників справи.

Представник позивача в судовому засіданні 20.03.2023 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, а справу передати на розгляд місцевому господарському суду.

Представники відповідача в судовому засіданні 20.03.2023 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства з питань кіно про визнання незаконним та скасування наказу Державного агентства з питань кіно від 21.12.2022 року № 177.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до протоколу № 2 від 15.04.2021 року засідання конкурсної комісії з конкурсного добору на посаду генерального директора Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка», проведеного Міністерством культури та інформаційної політики України як органом управління Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка», ОСОБА_1 було визнано переможцем конкурсного добору на посаду генерального директора Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка», однак Міністерство культури та інформаційної політики України рішення про призначення позивачки на посаду генерального директора Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» за наслідками проведеного конкурсу не ухвалило. В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.01.2022 року № 91-р Державне підприємство «Національний центр Олександра Довженка» було передано із сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики України до сфери управління відповідача - Державного агентства з питань кіно, яке також з моменту прийняття Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» до свого управління не прийняло рішення про призначення позивача на посаду генерального директора зазначеного центру. 21.12.2022 року Державним агентством з питань кіно видано наказ № 177 про проведення нового конкурсу на посаду генерального директора. Позивач вказує, що оголошення повторного конкурсу є незаконним, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу Державного агентства з питань кіно від 21.12.2022 року № 177.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «МПП «Голуб» проти України» заява № 6778/05, від 18.10.2005).

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

За змістом ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, виходячи з приписів ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. ст. 18, 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, в даному випадку - норм ГПК України.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Частиною 1 статті 20 ГПК України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;

19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій. Терміни "особа, яка надає забезпечення", "збори власників облігацій" вживаються у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".

20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення.

Тобто, в порядку господарського судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Спір є приватноправовим і підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі суб`єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним, Господарським кодексами України, іншими актами цивільного і господарського законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Справою адміністративної юрисдикції відповідно до ч. 1 ст. 4 КАС України є публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1, звертаючись до місцевого господарського суду з даним позовом, просила визнати незаконним та скасувати наказ Державного агентства з питань кіно від 21.12.2022 року № 177 про проведення нового конкурсного добору на посаду генерального директора Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка».

Державне підприємство "Національний центр Олександра Довженка" створено Указом Президента України «Про заходи щодо відзначення 100-річчя від дня народження Олександра Довженка», а тому в силу приписів ч. 2 ст. 81 ЦК України є юридичною особою публічного права та відноситься до закладів культури, що перебуває у державній власності.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про культуру» керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком на п`ять років за результатами конкурсу.

Порядок конкурсного добору керівника державного чи комунального закладу культури установлений статтею 21-2 Закону України «Про культуру».

Так, за змістом названої норми кандидатів на посаду керівника державного чи комунального закладу культури визначає конкурсна комісія за результатами відкритого та публічного конкурсного добору на зайняття цієї посади. Організацію та проведення конкурсного добору, а також роботу конкурсної комісії забезпечує орган управління.

У відповідності до Положення про Державне агентство України з питань кіно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 277 від 17.07.2014, Державне агентство України з питань кіно (Держкіно) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері кінематографії.

Згідно пп. 2 п. 5 названого Положення Держкіно з метою організації своєї діяльності, зокрема, здійснює добір кадрів в апарат Держкіно та на керівні посади на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації державних службовців і працівників апарату Агентства.

За змістом пп. 26 п. 4 цього Положення Держкіно відповідно до покладених на нього завдань утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держкіно.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26 січня 2022 року № 91-р «Про передачу цілісного майнового комплексу Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" до сфери управління Державного агентства з питань кіно» передано цілісний майновий комплекс Державного підприємства "Національний центр Олександра Довженка" із сфери управління Міністерства культури та інформаційної політики до сфери управління Державного агентства з питань кіно.

Виходячи із правового аналізу вищенаведених норм та встановлених обставин можна зробити висновок, що питання призначення на посаду керівника державного закладу культури є виключною компетенцією центрального органу виконавчої влади (Держкіно), а рішення про призначення конкурсу, як початкового етапу процедури конкурсного відбору та прийняття комісією рішення про обрання переможця, є рішенням відповідного уповноваженого органу в розумінні пункту 9 частини 1 статті 19 КАС України.

Серед іншого, колегія вважає, що визначення законодавцем порядку проведення конкурсу центральним органом виконавчої влади на заняття посад керівників закладів культури має на меті, в першу чергу, дотримання публічного інтересу, а саме: інтересу суспільства на належне управління такими закладами.

З урахуванням викладеного, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки є публічно-правовим спором в розумінні приписів п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Посилання апелянта на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №761/25659/21, не може бути застосований як релевантний до спірних правовідносин, оскільки предметом судового розгляду вказаної справи були позовні вимоги НАЗК про припинення дії контракту № 1 від 29 квітня 2021 року, укладеного НАК «Нафтогаз України» із головою правління товариства НАК «Нафтогаз України» Вітренком Ю.Ю., на підставі ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання корупції».

Також колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про віднесення даного спору до корпоративного в розумінні приписів п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, оскільки даний позов спрямований не на захист порушених корпоративних прав позивача. Так як, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Апеляційна інстанція, на доводи апелянта серед іншого, зазначає, що п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України містить положення щодо виключення юрисдикційної належності господарському суду спору, пов`язаному із діяльністю та управлінням юридичної особи, а саме окрім трудових спорів. Як слідує з матеріалів справи, у даній справі позивачка обґрунтовує свої вимоги незаконністю прийняття рішення про призначення повторного конкурсного відбору у зв`язку з тим, що згідно протоколу № 2 від 15.04.2021 року засідання конкурсної комісії з конкурсного добору на посаду генерального директора Державного підприємства «Національний центр Олександра Довженка» її було визнано переможцем конкурсу на посаду генерального директора названого державного підприємства, однак рішення про її призначення уповноваженим органом управління не ухвалено.

Разом з цим, колегія звертає увагу на те, що рішення про призначення повторного конкурсного відбору, що є предметом оскарження у цій справі, не припиняло та/або тимчасово не відстороняло позивачку від здійснення нею трудових обов`язків в розумінні приписів ст. 99 ЦК України. Спір, у даному випадку, фактично зводиться до неналежного виконання уповноваженим органом управління, як суб`єктом владних повноважень, положень ч. 15 ст. 21-5 Закону України «Про культуру» з призначення переможця конкурсу - ОСОБА_1 (позивачку у справі), а відтак не може бути віднесений до корпоративного спору.

Отже, апелянт переконливих аргументів щодо відповідності даного спору наведеним вище у цій постанові критеріям приватноправового спору не навів, висновків Господарського суду міста Києва про його непідвідомчість господарському суду не спростував.

Натомість, колегія суддів, на підставі дослідження суб`єктного складу учасників, предмета спору та характеру спірних правовідносин, приходить до висновку, що даний спір не підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства, а відтак висновок місцевого господарського суду про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України є правомірним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 17.01.2023, відповідає загальним вимогам, встановленим статтями 99, 175, 234 ГПК України, а тому правових підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. Апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на позивача (скаржника).

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі №910/362/23 залишити без змін.

Матеріали справи №910/362/23 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано, - 28.03.2023.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

Л.В. Кропивна