УХВАЛА

03 квітня 2023 року

м. Київ

cправа № 906/513/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Суховий В.Г. (головуючий), Берднік І.С., Зуєв В.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фонду державного майна України (далі - ФДМУ, позивач, скаржник)

на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 07.11.2022 та

постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023

у справі № 906/513/21

за позовом ФДМУ

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПрикарпатЗахідтранс"; 2) Південно-західного акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів,

про визнання права власності на нерухоме майно та скасування державної реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

ФДМУ 14.03.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить: скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 07.11.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 у справі № 906/513/21 в частині повернення заяви від 07.07.2022 № 10-25-8511 про зміну предмета позову з доданими до неї документами та відмови у задоволенні клопотання від 07.07.2022 № 10-25-8513 про залучення до участі у справі співвідповідача; прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити заяву від 07.07.2022 № 10-25-8511 про зміну предмета позову та клопотання від 07.07.2022 № 10-25-8513 про залучення до участі у справі співвідповідача. Також скаржник просить суд визнати поважними причини пропуску строку на подання касаційної скарги та поновити його.

Протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 15.03.2023 для розгляду касаційної скарги у справі № 906/513/21 визначено колегію суддів у складі: Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Зуєв В.А.

В тексті касаційної скарги міститься клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції було отримано скаржником через підсистему "Електронний суд" - 22.02.2023, а тому наявні підстави для поновлення строку на підставі частини другої статті 288 ГПК України.

На підтвердження вказаних доводів, скаржником до матеріалів касаційної скарги додано роздруківку з підсистеми "Електронний суд" на підтвердження факту та часу отримання копії оскаржуваної постанови від Північно-західного апеляційного господарського суду.

Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 288 ГПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

За інформацією отриманої з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", документ в електронному вигляді: ст. 282 ГПК Постанова від 17.02.2023 у справі № 906/513/21 (суддя Дужич С.П.) надіслано в електронний кабінет одержувача: Фонду державного майна України та доставлено 22.02.2023 13:24, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду.

Оскільки ФДМУ отримав копію оскаржуваної постанови - 22.02.2022, то за приписами частини другої статті 288 ГПК України, останній день, за яким скаржник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження з урахуванням вихідних днів, припадає на 14.03.2023. Водночас касаційну скаргу, як зазначено вище, надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 14.03.2023, що підтверджується відміткою "Укрпошта Стандарт" на поштовому конверті.

З огляду на зазначене та виходячи з положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення права скаржника на доступ до суду та пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України про забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках, колегія суддів вважає наведені скаржником причини для поновлення строку на касаційне оскарження поважними, а відтак клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 07.11.2022 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 у справі № 906/513/21 слід задовольнити.

Дослідивши доводи касаційної скарги ФДМУ у контексті оскаржуваних судових рішень у даній справі, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Житомирської області від 07.11.2022, якою: повернуто ФДМУ заяву від 07.07.2022 №10-25-8511 про зміну предмета позову з доданими до неї документами; відмовлено ФДМУ у задоволенні клопотання від 07.07.2022 №10-25-8513 про залучення до участі у справі у якості співвідповідача - Акціонерне товариство Інтернешнл Трейдінг Партнерс АГ (адреса місцезнаходження: СНЕ-115.418.544, країна резиденства - Швейцарія, місцезнаходження: Швейцарія, Постштрассе, 17 (Poststrasse 17, 9001 St. Gallen); залишено без розгляду клопотання ФДМУ про витребування у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Сохацької Олени Володимирівни належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу від 04.10.2018, серії та №1716, 1717, та постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 у справі № 906/513/21, якою залишено без змін вказану ухвалу суду в частині повернення заяви про зміну предмета позову №10-25-8511 і відмови у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача.

Судові рішення мотивовані тим, що ФДМУ, звертаючись із заявою про зміну предмета позову, фактично змінює, як предмет позову так і підстави, оскільки у поданій заяві Позивач доповнює уже заявлені немайнові вимоги додатковими немайновими вимогами (про визнання договору недійсним та похідною вимогою від першої про скасування державної реєстрації права власності), які заявляються до особи, яка не є учасником справи за первісно поданим позовом, що призведе до зміни не лише предмета, а і підстав позову, так як ці вимоги ґрунтуються на інших обставинах та правових підставах, про які у позовній заяві не зазначалося.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статі 46, 48, частину другу статті 50 ГПК України.

Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині першій статті 17 ГПК України за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини другої статті 14 ГПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини третьої статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 ГПК України, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондує із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Як встановили суди попередніх інстанцій за змістом вимог, викладених позивачем у позовній заяві, предметом позову є: визнання за державою в особі ФДМУ права власності на нерухоме майно, що складає технологічний комплекс розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу "Самара-Західний напрямок"; скасування державної реєстрації на це майно (відповідно до переліку вказаного у позовній заяві), оформленої на відповідачів: ТОВ "Прикарпатзахідтранс" і Південно-західного акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів.

Також, судами встановлено, що у поданій заяві від 07.07.2022 №10-25-8511 про зміну предмета позову, ФДМУ доповнює уже заявлені немайнові вимоги додатковими немайновими вимогами, а саме: визнати недійсним Договору купівлі продажу від 04.10.2018, укладений між ТОВ "ПрикарпатЗахідтранс" та АТ "Інтернешнл Трейдінг Партнерс АГ" про продаж об`єктів нерухомого майна - комплексу будівель, що знаходяться за адресою: Закарпатська область, Свалявський район, с. Росош, вул. Зарічна, буд. 1, зареєстрований в реєстрі за №1716, 1717, виданий 04.10.2018, посвідчений приватним нотаріусом Сохацькою Оленою Володимирівною, та скасувати державну реєстрацію права власності, у тому числі на об`єкти нерухомого майна зареєстровані за АТ "Інтернешнл Трейдінг Партнерс АГ".

Суди дійшли висновку, що звертаючись із заявою про зміну предмета позову, а саме в частині визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 04.10.2018, Позивач одночасно змінює (збільшує) предмет позову та його підстави, що за приписами частини третьої статті 46 ГПК України виключає таку можливість.

Крім того, судами попередніх інстанцій враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.09.2022 у справі № 920/1059/17, де зазначено, що зміна предмета позову не може бути пов`язана з пред`явленням додаткових позовних вимог немайнового характеру, про які не йшлося в первісній позовній заяві. Якщо такі додаткові позовні вимоги пов`язані з раніше заявленими позовними вимогами підставою виникнення або поданими доказами, то вони можуть бути пред`явлені з дотриманням вимог, зокрема, положень статті 173 ГПК України, що регулює порядок об`єднання позовних вимог. Право об`єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, одного й того самого позивача до різних відповідачів, надано суду до початку підготовчого засідання.

Водночас, суд апеляційної інстанції погодився з висновками господарського суду першої інстанції про те, що, звертаючись із заявою про зміну предмету позову, Позивач фактично змінює як предмет так і підстави позову, тобто подана заява фактично є окремим позовом, а тому повинна була бути подана з урахуванням статті 173 ГПК України.

Також, суди дійшли висновку, що заява про зміну предмета позову не може бути прийнята і в порядку частини третьої статті 237 ГПК України, оскільки Позивач не довів неможливості включення такої вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу до позовної заяви із незалежних від нього причин, оскільки інформація про набуття АТ "Інтернешнл Трейдінг Партнере АГ" права власності на комплекс будівель за Договором купівлі-продажу від 04.10.2018 містилась в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з жовтня 2018 року і у ФДМУ не було перешкод для отримання цієї інформації до травня 2021 року, тобто під час звернення з позовом до суду.

З огляду на вищенаведене, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодися апеляційний господарський суд, обґрунтовано повернув заяву про зміну предмету позову відповідно до положень пункту 2 частини п`ятої статті 174 ГПК України.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, не свідчать про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права.

З огляду на зазначене, правильне застосування судами попередніх інстанцій норм ГПК України під час прийняття оскаржуваних судових рішень у даній справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФДМУ на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 07.11.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 в частині повернення заяви про зміну предмета позову у справі № 906/513/21 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм права в цій частині є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Суд також наголошує, що повернення заяви про зміну предмета позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя або порушення права на захист, адже учасник справи не позбавляється можливості подання позову (як самостійного) на загальних підставах.

Щодо касаційного оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 07.11.2022 в частині відмови у задоволенні клопотання від 07.07.2022 № 10-25-8513 про залучення до участі у справі співвідповідача, та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 у справі № 906/513/21 в цій частині, Верховний Суд зазначає таке.

За приписами частини першої статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Водночас, у вичерпному переліку ухвал суду першої інстанції, що підлягають оскарженню в касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку, наведеному в пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України, ухвалу суду першої інстанції про відмову у залученні до участі у справі співвідповідача не зазначено, а отже така ухвала оскарженню не підлягає.

Наведене виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині відмови у залученні до участі у справі співвідповідача, після її перегляду в апеляційному порядку, оскільки в цій частині судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Підсумовуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції (після їх перегляду в апеляційному порядку), які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики.

Зважаючи на викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФДМУ на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 07.11.2022 в частині відмови у задоволені клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 у справі № 906/513/21 на підставі пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України.

Керуючись статтями 119, 234, 235, 255, 287, 288, 293, 304 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Фонду державного майна України про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 07.11.2022 та постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 у справі № 906/513/21 - задовольнити. Поновити Фонду державного майна України пропущений строк на подання касаційної скарги.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду державного майна України на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 07.11.2022 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2023 у справі № 906/513/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Суховий

Судді І. Берднік

В. Зуєв