ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/392/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Студенця В. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

у складі судді Ніколенко М. О.

від 20.06.2022

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Іванова О. Г., Березкіної О. В., Орєшкіної Е. В.

від 17.10.2022

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 38 171,70 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у розмірі 38 171,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем вимог статті 41 Статуту залізниць України у вигляді прострочення доставки вантажу на адресу позивача у серпні 2021 року за накладними: №№ 47493879, 43005644, 43005677, 43005719, 47798343, 47266804, 34608117, 34608158, 34615351, 45003290, 47998406, 40535080, 40813784, 40813792, 40813800, 40813826, 40813834, 40813842, 40813859, 40813867, за що передбачене нарахування штрафу згідно зі статтею 116 Статуту залізниць України.

За розрахунком позивача сума штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за загальний період з 01.08.2021 по 31.08.2021 за залізничними накладними №№ 47493879, 47266804, нарахована у розмірі 30 % провізної плати; за залізничними накладними №№ 34615351, 45003290, 47998406, 40535080 - у розмірі 20 % провізної плати; за залізничними накладними №№ 43005644, 43005677, 43005719, 47798343, 34608117, 34608158, 40813784, 40813792, 40813800, 40813826, 40813834, 40813842, 40813859, 40813867 - у розмірі 10 % провізної плати.

Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

У серпні 2021 року Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до станцій призначення Рядова та Терни Придніпровської залізниці здійснювалась доставка залізничних вагонів - порожніх і з вантажем, на адресу Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" за наступними залізничними накладними: №№47493879, 43005644, 43005677, 43005719, 47798343, 47266804, 34608117, 34608158, 34615351, 45003290, 47998406, 40535080, 40813784, 40813792, 40813800, 40813826, 40813834, 40813842, 40813859, 40813867.

За вказаними залізничними накладними було здійснено прострочення доставки вантажу на дві та більше доби, що підтверджується календарними штемпелями на зазначених залізничних накладних.

Вказане стало підставою для нарахування позивачем відповідачу штрафу за невчасну доставку вантажу відповідно до статті 116 Статуту залізниць України і звернення з відповідним позовом до господарського суду.

Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх ухвалення

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2022 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" штраф за несвоєчасну доставку вантажів у розмірі 38 171,70 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 грн.

Рішення суду обґрунтоване тим, що розрахунок штрафу, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, позивач правильно враховує періоди нарахувань.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2022 рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок суми штрафу, здійснений позивачем, та встановлено підставність нарахування штрафних санкцій та правильність розрахунку.

Розглянувши клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зменшення суми штрафних санкцій до 1 гривні, заявлене разом з апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що даний випадок не можна віднести до виключних обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшити розмір стягуваного штрафу.

Також апеляційний господарський суд зазначив, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і несуть відповідні ризики настання для них негативних наслідків під час здійснення своєї господарської діяльності на рівних умовах. Крім того суд звернув увагу, що перевезення вантажів відповідачем відбувалося ще до початку введення воєнного стану в Україні, а саме у серпні 2021 року. Перевезення вантажів є основним видом діяльності відповідача, а розмір штрафу встановлений нормативно пунктом 116 Статуту залізниць України. Відповідач мав належно виконувати договірні зобов`язання, натомість протягом встановленого факту допущеного відповідачем порушення до моменту звернення позивачем з позовом, відповідач не вчиняв жодних дій з врегулювання спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2022 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2022 у справі №904/392/22 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог шляхом зменшення розміру штрафу до 90%.

Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме щодо застосування ст. 233 Господарського кодексу України та ст. ст. 3, 551 Цивільного кодексу України, в період введення воєнного стану в Україні, з урахуванням обставин у спірних правовідносинах та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Також скаржник зазначає, що на даний час існує неоднакове застосування судами положень статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України з урахуванням введення воєнного стану в Україні.

У скарзі зазначено, що судами при винесенні оскаржуваних рішень, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи відсутність у справі доказів негативних наслідків від несвоєчасної доставки вантажу, що свідчили б про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в його господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій відповідача, а також враховуючи стратегічне значення Акціонерного товариства «Українська залізниця», як важливого підприємства залізничного транспорту, яке здійснює в першу чергу на даний час військових, медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги, безпідставно не зменшено штраф, заявлений позивачем до стягнення.

Також скаржник вказав, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на даний час розглядається низка судових справ за позовами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу з заявленим клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Позивач, зокрема, зазначає, що посилання скаржника на воєнний стан не є тією достатньою обставиною, що надає суду право на зменшення неустойки без дослідження всіх доказів для зменшення штрафу у сукупності.

Також позивач стверджує, що відповідач не скористався своїм правом зазначити у перевізних документах причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки; відповідач посилається не на відсутність вини в порушенні терміну доставки вантажу, не зазначає поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а лише просить зменшити розмір штрафу.

Відповідно до положень частини 1 статті 295 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право подати до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції в ухвалі про відкриття касаційного провадження.

Враховуючи, що Приватним акціонерним товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" обґрунтовано неможливість надання відзиву на касаційну скаргу у встановлений судом строк, з об`єктивних, незалежних від його волі причин, суд вважає за необхідне продовжити відповідачу строк на подання відзиву за ініціативою суду до 22.03.2023.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанції

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з тим, що судами попередніх інстанцій не зменшено штраф, заявлений позивачем до стягнення. При цьому скаржник не оскаржує судові рішення в частині висновків щодо суті позовних вимог (наявність прострочення зі своєчасної поставки товару, що є підставою для нарахування штрафу).

Відповідачем у даній справі клопотання про зменшення суми штрафних санкцій було заявлено в суді апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання апеляційний господарський суд виходив з того, що у даній конкретній справі, маючи достатньо часу для подачі клопотання (оскільки судом першої інстанції справу розглянуто, з урахуванням введення воєнного стану у країні, у розумний строк), та вже за наявності виключних, на думку заявника обставин, апелянт тим не менш, разом із відзивом на позов відповідного клопотання та доказів на його обґрунтування суду першої інстанції не подав.

Верховний Суд вважає, що неподання клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій в суді першої інстанції не може бути підставою для відмови в задоволенні такого клопотання в суді апеляційної інстанції, оскільки закон не обмежує право відповідача на звернення з таким клопотання до суду апеляційної інстанції.

Також апеляційний суд зазначив, що відсутність доказів понесення реальних збитків позивачем внаслідок порушення відповідачем вимог Статуту залізниць України, як зазначає апелянт, не може бути підставою для зменшення штрафу. Зазначення апелянтом про надмірний розмір санкцій не може братись в цьому випадку до уваги.

Господарський суд апеляційної інстанції також вказав, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і несуть відповідні ризики настання для них негативних наслідків під час здійснення своєї господарської діяльності на рівних умовах. До того ж, перевезення вантажів відповідачем відбувалося ще до початку введення воєнного стану в Україні, а саме у серпні 2021 року. Перевезення вантажів є основним видом діяльності відповідача, а розмір штрафу встановлений нормативно пунктом 116 Статуту залізниць України. Відповідач мав належно виконувати договірні зобов`язання, натомість протягом встановленого факту допущеного відповідачем порушення до моменту звернення позивачем з позовом, відповідач не вчиняв жодних дій з врегулювання спору. Тому апеляційний суд дійшов висновку, що даний випадок не можна віднести до виключних обставин з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшити розмір стягуваного штрафу.

Верховний Суд вважає помилковим висновок апеляційного господарського суду щодо відсутності у даній справі виняткових обставин для можливості застосування зменшення розміру неустойки, з огляду на таке.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №905/1409/21).

Як вбачається із встановлених судами обставин, зобов`язання з доставки вантажів було виконано відповідачем з незначним простроченням.

Суд апеляційної інстанції помилково не врахував ту обставину, що хоча доставку було здійснено з простроченням термінів, передбачених статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами, однак саме зобов`язання з доставки було виконано, тобто не враховано ступінь виконання боржником, що слід було врахувати відповідно до положень частини 1 статті 233 ГК України.

Крім того, в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб (Закон України від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"). Воєнний стан продовжувався, зокрема Законом України від 07.02.2023 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані техніку, будівлі, споруди та об`єкти інфраструктури, що належать для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту або призначені для спільного з ними використання у воєнний час.

Акціонерне товариство "Українська залізниця", державні підприємства та територіально-галузеві об`єднання залізниці включені до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83.

В умовах триваючого воєнного конфлікту законодавець встановив певні обов`язки щодо виконання юридичними особами військово-транспортного обов`язку.

Приписами частин 1 та 2 статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" унормовано, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів. Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 04.11.2015 № 891 затверджено Порядок організації діяльності залізничного транспорту під час здійснення військових залізничних перевезень (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 12 Порядку підприємства залізничного транспорту забезпечують: виконання планів військових залізничних перевезень; надання рухомого складу для військових залізничних перевезень; рух військових поїздів залізницею згідно з відповідним графіком; військові ешелони, військовий транспорт, що рухається під охороною військової варти, водою, засобами опалення, освітлення; надання вантажно-розвантажувальних пристроїв та знімного військового обладнання згідно з нормативно-правовими актами; здійснення контролю за переміщенням військових ешелонів, а також в окремих випадках військового транспорту, їх першочергове навантаження та доставку за призначенням.

За пунктом 25 Порядку рухомий склад для забезпечення провадження діяльності військових частин Збройних Сил повинен утримуватися у справному стані і своєчасно проходити планово-попереджувальний ремонт та технічне обслуговування.

У цьому випадку Верховний Суд зазначає, що суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, не врахував інших обставин, що мають істотне значення в контексті застосування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, зокрема, обставини щодо необхідності дотримання відповідачем військово-транспортного обов`язку в умовах воєнного стану (виконання планів перевезення, надання рухомого складу для військових залізничних перевезень, утримання рухомого складу у справному стані, тощо), що передбачає матеріально-технічне забезпечення і не може не залежати від фінансового становища підприємства.

Враховуючи те, що відповідач має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, на нього покладено обов`язок щодо утримання у справному стані рухомого складу для забезпечення діяльності Збройних Сил України, апеляційний господарський суд помилково не врахував такі інші обставини, які мають істотне значення, оскільки вони заслуговують на увагу в розумінні частини першої статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Вказана обставина не залежить від того, в який саме період відбувались перевезення вантажів відповідачем (до початку чи після введення воєнного стану в Україні).

У клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач звертав увагу суду, що зобов`язання з перевезення виконано в повному обсязі, вантаж доставлено, а Акціонерне товариство «Укрзалізниця» має стратегічне значення для економіки держави.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Проте суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, встановивши факт виконання відповідачем зобов`язання з незначною прострочкою, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України. У оскаржуваній постанові не наведено конкретних мотивів відхилення доводів відповідача щодо таких підстав для зменшення розміру неустойки, як (І) фактичне виконання зобов`язання (ступінь виконання); (ІІ) важливе стратегічне значення підприємств боржника для економіки, безпеки і оборони держави (інший інтерес, інші обставини), чим суд припустився порушення норм матеріального права, зокрема, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, просило зменшити розмір нарахованого штрафу до 1 гривні.

У касаційній скарзі Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" просить скасувати рішення та постанову у справі №904/392/22 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог шляхом зменшення розміру штрафу до 90%.

У відзиві на касаційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" зазначає, що багато підприємств Групи Метінвест, до якої входить і позивач, повністю або частково зупинились, проте підприємства продовжують платити податки та спрямовують кошти на підтримку Збройних Сил України. Позивач звертає увагу на те, що продаж продукції і отримання прибутку війна зробила неможливим, в той же час позивач здійснює витрати, пов`язані з забезпеченням життєдіяльності підприємства, виплатою заробітної плати працівникам, сплатою податків та інших обов`язкових платежів до державного бюджету.

Таким чином, Верховний Суд, враховуючи доводи обох сторін та загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), а також необхідність забезпечення балансу інтересів сторін вважає за можливе зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу на 50 % від заявленої суми до 19 085, 85 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права (частина 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України).

Суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частину 1 статті 233 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для часткового зменшення розміру штрафу та застосування до спірних правовідносин статтей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України.

З огляду на наведене касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції зміні шляхом зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу на 50 %.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на те, що спір у даній справі виник із неправильних дій відповідача, які призвели до порушення зобов`язання щодо своєчасної доставки, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" задовольнити частково.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2022 у справі №904/392/22 змінити, зменшивши розмір штрафу за несвоєчасну доставку до 19 085, 85 грн.

В решті постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2022 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.06.2022 у справі №904/392/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Кролевець

В. Студенець