РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2023Справа № 910/5264/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В., розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Комунального підприємства «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА»

про стягнення 6 891,88 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА» заборгованості у сумі 6 891,88 грн, з яких: 5 422,80 грн - основна заборгованість, 1036,69 грн - інфляційні втрати, 432,39 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем грошового зобов`язання за поставлену теплову енергію.

Процесуальні дії у справі

Господарський суду міста Києва ухвалою від 04.07.2022 прийняв вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

14.07.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що спірне нежитлове приміщення не передавалося відповідачу та не обліковувалося ним, позивачем не надано доказів щодо приналежності відповідачу. Також відповідач звертає увагу, що позивачем не надано укладених між сторонами договорів про надання житлово-комунальної послуги з постачання теплової енергії у період з 2018 року по 2020 рік. Крім того, відповідач вказує на те, що додані до позовної заяви облікові картки, корінці наряду, акти приймання-передавання товарної продукції, відомості споживання теплової енергії не є належними доказами на підтвердження надання позивачем послуг з постачання теплової енергії відповідачу.

22.07.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що оскільки відповідач є балансоутримувачем спірних нежитлових приміщень, окремий облік теплоспоживання відповідача пропорційно його опалюваній площі здійснюється за особовим рахунком № 320309-02. Позивач вважає, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Позивач стверджує, що надані до матеріалів справи корінці нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон підтверджують факт підключення/відключення постачання теплової енергії всього будинку, а обсяг спожитої теплової енергії за спірний період підтверджується відомостями обліку спожитої теплової енергії.

04.08.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

09.08.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по суті спору.

11.08.2022 через відділ діловодства суду від сторін надійшло спільне клопотання про зупинення провадження у справі на час проведення сторонами медіації строком на дев`яносто днів з дня постановлення судом ухвали.

У відповідності до приписів п. 3-1 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 задоволено клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», зупинено провадження у справі №910/5264/22 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» про стягнення 6 891,88 грн на час проведення медіації, але не більше дев`яноста днів з дня постановлення даної ухвали про зупинення провадження у справі.

08.02.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 поновлено провадження у справі № 910/5264/22, продовжено розгляд справи №910/5264/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання).

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 та Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

Позивач вказує, що ним проводилося постачання теплової енергії до житлового будинку за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, що підтверджується корінцями нарядів на включення/відключення будинку на опалюваній період, актами приймання-передавання товарної продукції та відомостями споживання теплової енергії за вказаною адресою.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, в якому здійснювався облік теплоспоживання пропорційно його опалюваній площі за особовим рахунком № 320309-02. На підтвердження обсягів споживання теплової енергії відповідачем за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9 позивач надав облікові картки споживача за особовим записом № 320309-02.

З огляду на те, що відповідач своєчасно не здійснив оплату за спожиту теплову енергію, позивач просить стягнути з відповідача основний борг нарахований за період з жовтня 2018 року по жовтень 2020 року у сумі 5 422,80 грн, інфляційні втрати у сумі 1036,69 грн та 3% річних у сумі 432,39 грн.

У відповіді на відзив та додаткових пояснень позивач посилається на наступне:

- відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 №80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради" та Інформації з офіційного сайту Департаменту комунальної власності міста Києва (https//gukv.gov.ua/) нежитлове приміщення по вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, знаходиться на балансі відповідача;

- оскільки відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, окремий облік теплоспоживання пропорційно його опалюваній площі здійснюється за особовим рахунком № 320309-02;

- відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію;

- позивач є постачальником теплової енергії до нежитлових приміщень житлового будинку за адресою м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, яке приєднане до загальнобудинкової системи теплової мережі. На підставі виданих корінців нарядів підключається весь будинок за вказаною адресою в цілому. На окрему частину нежитлового приміщення, корінці нарядів не видаються;

- позивач просив відмовити у задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідачем не надано достатніх, допутимих та достовірних доказів щодо понесених судових витрат на правничу допомогу.

Позиція відповідача

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що у 2013 році власником нежитлових приміщень здійснено продаж їх частин - 160,00 кв.м. - Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛІДІЯ-МОДА», нежитлове приміщення загальною площею 22,3 кв.м. перебуває в орендному користуванні Хіміча М.Б. на підставі договору оренди № 977/1, інші нежитлові приміщення не перебували на балансовому обліку відповідача. Таким чином, нежитлове приміщення, площа якого не зазначена у позові, розміщене у будинку № 9 по вулиці Михайла Коцюбинського не передавалось відповідачу та не обліковувалось ним.

Крім того, за твердженням відповідача, у наданих позивачем доказах не ідентифіковано об`єкт, якому надавалася послуга з теплопостачання, не вказана його опалювальна площа.

Відповідач вважає, що надання комунальних послуг здійснюється виключно на підставі укладеного договору, однак договору на теплопостачання між сторонами не укладено.

Також, відповідач звернув увагу, що відповідачу не надано проект договору на постачання теплової енергії №320309-02, що підтверджується також відсутністю проекту договору у додатках до позовної заяви, докази направлення на адресу відповідача рахунків на оплату не надано позивачем.

Відповідачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складає 5000,00 грн.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідачем зазначено наступне:

- позивачем не надано до матеріалів справи жодного документу, які підтверджують обсяг і якість спожитої відповідачем у спірний період теплової енергії, а також її вартість;

- позивачем не надано до матеріалів справи доказів передачі відповідачу, перебування на балансі або використання саме відповідачем нежитлового приміщення з ідентифікованою площею у будинку № 9 по вулиці Михайла Коцюбинського;

- позивач не надав належних доказів здійснення теплопостачання за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, у корінцях наряду споживачем зазначено саме КП «ЦОС Шевченківського району», а не відповідача;

- в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу відповідача рахунків на оплату.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Згідно з п. 2.2.1 цього статуту предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

Таким чином, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

Позивачем зазначено, що станом на дату подання позову договір про постачання теплової енергії між сторонами не укладено.

Основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання").

Таким чином, відсутність договору про постачання теплової енергії не звільняє споживача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: місто Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, в якому надавалися послуги з теплопостачання за період з жовтня 2018 року по жовтень 2020 року.

За твердженнями позивача, останнім здійснювалось постачання теплової енергії до будинку № 9 по вул. Михайла Коцюбинського, що підтверджується корінцями нарядів на включення/відключення будинку в опалюваній період та відомостями обліку за вказаною адресою.

Облік споживання теплової енергії будинку за адресою: місто Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9 здійснюється за особовим рахунком № 320309-02.

Відповідач вказує на те, що оскільки відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, окремий облік теплоспоживання пропорційно його опалюваній площі здійснювалось за особовим рахунком № 320309-02.

На підтвердження факту постачання теплової енергії в спірне нежитлове приміщення, а також її обсягу, позивачем долучено до позовної заяви: корінці нарядів на включення/відключення будинку на опалюваній період, відомості споживання теплової енергії за вказаною адресою, облікові картки споживача за обліковим записом № 320309-02, акти приймання-передавання теплової енергії та довідка про нарахування за теплову енергію, рахунок-фактуру від 31.12.2021.

Позивачем на адресу відповідача направлено вимогу № 30/5/4/17970, в якій просив сплатити заборгованість у загальному розмірі 5 159 232,13 грн за надану теплову енергію, до якої було також включено спірний борг.

За доводами позивача, через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за спожиту теплову енергію, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 5 422,80 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 1036,69 грн та 3% річних у сумі 432,39 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами договір на постачання теплової енергії не був підписаний між сторонами.

У свою чергу, відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів звернення до відповідача з пропозицією укласти договір про постачання теплової енергії.

Часиною 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про теплопостачання" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абзац 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

З огляду на викладене, відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє споживача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16 та у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: місто Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, в якому надавалися послуги з теплопостачання.

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством Києва" перейменовано КП "Керуюча дирекція Шевченківського району" в КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", якому передано житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014.

Відповідно до Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" здійснює господарське відання житлового, нежитлового фонду Шевченківського району в місті Києві та обслуговування закріплених за ним житлових будинків згідно додатку.

Як вбачається з додатку до Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011, за відповідачем закріплено на праві господарського відання жилий будинок за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, загальною площею 3605,50 кв.м.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що у 2013 році власником спірних нежитлових приміщень здійснено продаж їх частин - 160,00 кв.м. - Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛІДІЯ-МОДА», а нежитлове приміщення загальною площею 22,3 кв.м. перебуває в орендному користуванні Хіміча М.Б. на підставі договору оренди № 977/1, копію якого відповідачем долучено до матеріалів справи. Також, відповідач вказав, що інші нежитлові приміщення не перебували на балансовому обліку відповідача.

Поряд з тим, позивачем у позові не зазначено, яка площа нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9 передавалась відповідачу та обліковувалось позивачем.

На підтвердження факту перебування нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9 на балансі відповідача позивач послався на інформацію, розміщену на офіційній сторінці Департаменту комунальної власності міста Києва за посиланням: https://gukv.gov.ua/. При цьому, станом на час розгляду справи належних доказів на підтвердження зазначеного позивачем не надано.

З інформації розміщеної на офіційній сторінці Департаменту комунальної власності міста Києва за посиланням: https://gukv.gov.ua/, не вбачається, що на балансі відповідача перебуває будинок № 9 за адресою: м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського.

Матеріали справи не місять та позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що будинок № 9 за адресою: місто Київ, вул. Михайла Коцюбинського, з визначеною площею, знаходиться на балансі або в користуванні відповідача.

Судом встановлено, що в облікових картках з обліковим записом № 320309-02 не ідентифіковано об`єкт, якому надавалась послуга з теплопостачання, не вказана його опалювальна площа, його місцезнаходження, адреса тощо.

Також, судом не приймаються як належні та допустимі докази акти приймання-передавання товарної продукції, оскільки зазначені акти складені в односторонньому порядку без належного направлення їх відповідачу.

Більш того, судом встановлено, що докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, не містять інформації про те, яка опалювальна площа приміщення враховувалась позивачем при здійсненні розрахунку суми боргу.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на зазначене вище, враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності доказів того, що відповідач був споживачем за фактично надані послуги з постачання теплової енергії у спірному приміщенні та протягом визначеного в позовній заяві періоду, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача в цій частині.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд звертає увагу сторін, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, а також враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" до Комунального підприємства "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА".

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення суми основного боргу, вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних також не підлягають задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 03.04.2023.

Суддя О.В. Гулевець