ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р. Справа №914/3536/21

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Якімець Г.Г.,

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянув апеляційну скаргу акціонерного товариства Оператор ринку за № 01-42/1518 від 14.11.2022

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.10.2022 суддя: Стороженко О.Ф., м. Львів, повний текст рішення складено 31.10.2022

за позовом акціонерного товариства Оператор ринку, м. Київ

до відповідача дочірнього сервісного підприємства Водомір Львівського комунального підприємства Львівводоканад, м. Львів

про стягнення 3 665,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

23.11.2021 на розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Державного підприємства «Оператор ринку» до Дочірнього сервісного підприємства «Водомір» Львівського комунального підприємства «Львівводоканал» про стягнення 3 665,64 грн., з яких 3619,43 грн. заборгованість по сплаті фіксованого платежу за вересень 2021 року; 46,21 грн. пеня на заборгованість за 55 днів (з 07.09.2021 по 31.10.2021) прострочення фіксованого платежу.

Дані позовні вимоги мотивовано тим, що 13.01.2021 ДП «Оператор ринку» та ДСП «Водомір» укладено договір про участь у ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку №561/01, де підп. 8 п.2.3. закріплено обов`язок учасника оплачувати послуги оператора ринку у встановлені цим договором строки. Також умовами п.3.1. договору встановлено, обов`язок оплати послуг ДП «Оператора ринку» , що надаються за цим договором і пов`язані із провадженням діяльності зі здійснення функцій оператора ринку , складається з фіксованого платежу за участь у РДН/ВДР та платежу за здійснення операцій купівлі-продажу на РДН/ВДР. На виконання п.4.4.3. Правил ринку РДН/ВДР Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою від 18.11.2020 №2124 погоджено фіксований платіж за участь на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку на 2021 рік у розмірі 3016, 19 грн. без ПДВ), що з урахуванням ПДВ становить 3 619,43 грн.

Як вказує позивач ним на виконання п.3.7. договору підготовлено акт приймання-передачі наданих послуг за вересень 2021 року, який згідно з п.1.6.11 Правил РДН/ВДР направлений відповідачу рекомендованим листом від 01.10.2021 №02-21/2509 за вересень 2021 року, отримання якого, як вказує підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Відповідно до цього, позивач вказує, що відповідачем не виконано у повному обсязі своїх зобов`язань за договором, чим порушено умови п.3.3. та п.3.5. договору щодо сплати фіксованих платежів за участь у РДН/ВДР, внаслідок чого виникла заборгованість за послуги ДП «Оператор ринку» за вересень 2021 року на загальну суму 3619,43 грн., яка добровільно відповідачем не сплачена.

За порушення умов п.4.2. договору щодо прострочення учасником строку оплати фіксованого платежу за участь у РДН/ВДР (за вересень 2021 року) відповідно нараховано 46,21 грн. пені, яку також просить стягнути в примусовому порядку.

Правовою підставою позову позивач зазначає ст. ст. 11-16, 525, 526, 530 ЦК України та ст. 193 ГК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.10.2022 у справі №914/3536/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Дане рішення мотивовано тим, що позивачем у позовній заяві не зазначено і не доведено правомірності не розгляду заяви відповідача від 08.09.2021 про призупинення участі у ринку, тому, як вказує суд першої інстанції наявними є підстави для застосування п.3.6. договору та норми п.2.4.10 (підп.2) правил, якими передбачено обов`язок позивача не здійснювати нарахування плати «на час дії призупинення» участі відповідача у ринку за його заявою(така датована 08.09.2021). Суд вказав, що факт подання підприємством «Водомір» заяви від 08.09.2021 про подання і розгляд якої не зазначено у позовній заяві є підстави для застосування умов п.3.6. договору і відповідно визнання відсутності підстав для стягнення плати за повний місяць, оскільки відповідачем ініційовано призупинення участі за заявою від 08.09.2021.

Відтак, судом першої інстанції зроблено висновок , про те, що виходячи з поданих доказів, кількість днів у вересні місяці 2021 року на яку не здійснюється нарахування згідно з умовами п.3.6 договору, - не встановлено (у зв`язку з відсутністю доказів) , а підстави для стягнення плати за повний місяць (вересень) відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Позивач АТ «Оператор ринку» не погодився з рішенням місцевого господарського суду від 26.10.2022 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що останнє прийнято з порушенням норм чинного матеріального права, зокрема глави 2.4. розділу ІІ та глави 4.4. розділу IV Правил ринку «на добу на перед» та внутрішньодобового ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №308 (із змінами та доповненнями), порушенням ч.1 ст. 2, ч.8 ст. 161 та ст. 182 ГПК України, що вважає підставами для скасування оскаржуваного рішення на підставі ст. 277 ГПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог АТ «Оператор ринку» в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що:

-витяг з програмного комплексу оператора ринку рахунок-фактуру №0 від 01.09.2021 на оплату послуг (фіксований платіж за участь РДН/ВДР) за вересень 2021 року у розмірі 3 619, 43 грн., який сформовано 01.09.2021 керуючись при цьому підп. 1 та 4 п.1.6.1 глави 1.6 розділу І Правил РДН/ВДР, вважає, що відповідач мав сплатити фіксований платіж за вересень 2021 року в розмірі 3 619,43 грн. до 06.09.2021, що не взято належним чином до уваги судом першої інстанції.

-жодним чином не впливає факт зупинення з 11.09.2021 участі РДН/ВДР відповідача на його грошове зобов`язання сплатити позивачу фіксований платіж за вересень 2021 року за договором №561/01, з огляду на вимоги п.4.4.4 глави 4.4. розділу ІV Правил РДН/ВДР, в якому визначено , що у випадку, коли набуття, відновлення, призупинення або припинення участі у РДН/ВДР відбулось не з першого числа календарного місяця, оплата фіксованого платежу за участь у РДН /ВДH здійснюється у повному обсязі (за повний місяць).

-щодо суперечностей п.3.3. та 3.6 договору, то скаржник вказує, що форма договору на участь у ринку РДН/ВДР є типовою формою, що затверджена правилами РДН/ВДР та відповідно не може бути змінена за власним бажанням сторони.

Узагальнені доводи та заперечення відповідача.

Відповідач ДСП «Водомір» у відзиві заперечує вимоги апеляційної скарги вказуючи на те, що ним 08 вересня 2021 року подано заяву (вих.. 1/9) до ДП «Оператор ринку» про призупинення участі у ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку. Аналогічна заява перед цим , як вказує останній була скерована на електронну адресу ДП «Оператор ринку». ДП «Оператор ринку» вже після отримання цих двох аналогічних заяв від відповідача про призупинення участі у ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку , прийняв рішення про призупинення. 21.09.2021 канцелярією водоканалу за вх. № ВД-7749 зареєстровано лист ДП «Оператор ринку» від 10.09.2021 вих. №02-22/2283 щодо призупинення участі РДН/ВДР підприємства відповідача ДСП «Водомір» з 11.09.2021.

Таким чином, відповідач вказує, що позивач призупинив участь ДСП «Водомір» у РДН/ВДР з вересня. Заява при призупинення відправлена ДСП «Водомір» на електронну адресу позивача раніше ніж письмовий примірник.

Щодо суперечності пунктів 3.3 та 3.6 договору, посилається на постанову Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі №664/2854/17-ц , де суд дійшов висновку , що слова договору повинні тлумачитись проти того, хто їх написав , а відтак вважає, що місцевий господарський суд вірно витлумачив вказані пункти договору.

У відповідності до приписів ч. 10 ст. 270 ГПК України вказана апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається.

13.01.2021 ДП «Оператор ринку» та ДСВ «Водомір» Львівської міського комунального підприємства «Львівводоканал» укладено договір №561/01 (а.с.27-32), згідно з умовами якого визначено порядок участі учасника (відповідача) у ринку електричної енергії «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку відповідно до правил, затверджених Постановою НКРЕКП №308 від 14.03.2018.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що оплата обумовлених послуг позивача складається з фіксованого платежу за участь у ринку та платежу за здійснення операцій купівлі-продажу електричної енергії на ринку.

Як вбачається з обставин справи, відповідачем не здійснювалось господарських операцій з купівлі-продажу електричної енергії на ринку.

Умовами п.3.3 договору встановлено, що фіксований платіж за участь у РДН/ВДР оплачується щомісячно шляхом здійснення повної попередньої оплати. ОР у перший робочий день кожного календарного місяця надає учаснику рахунок на сплату фіксованого платежу за участь у РДН/ВДР за відповідний місяць.

Позивачем надано доказ надіслання відповідачу рахунку від 01.09.21 на оплату послуг за вересень місяць 2021 року із вимогою від 27.10.2021, яку вручено Товариству «Укрпошта» для доставки 29.10.2021, що підтверджується накладною та описом поштою вкладення (а.с.43).

Однак, докази отримання відповідачем вимоги та рахунку позивача є відсутніми.

Згідно з умовами п.3.5 договору, у відповідача (учасника) наявним був обов`язок зі сплати коштів, зазначених у рахунку від 01.09.2021, упродовж трьох операційних днів з моменту його формування.

Позивачем зазначено про формування рахунку у системі програмного забезпечення 01.09.2021, а тому, як вказує останній строк оплати тривав до 06.09.2021 включно.

10.09.2021 позивачем прийнято рішення про призупинення участі відповідача на ринку з 11.09.2021 «у зв`язку з несплатою послуг», про що зазначено у листі від 10.09.2021, який був витребуваний судом першої інстанції ухвалою від 02.06.2022 і правомірно з дотримання вимог процесуального законодавства був взятий до уваги.

Як вбачається з тексту позовної заяви в такій не зазначено ні про факт призупинення участі відповідача у ринку з 11.09.2021, ні про результат розгляду заяви Підприємства «Водомір» від 08.09.2021 про призупинення участі у ринку, про подання якої відповідачем зазначено у листі від 19.11.2021 (надісланому позивачу засобом поштового зв`язку, що підтверджується Фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 19.11.2021), а Позивачем у додаткових поясненнях.

В подальшому, як вбачається з матеріалів та обставин справи позивачем у додаткових поясненнях викладено додаткові обставини про які не зазначено у позовній заяві, і як вірно відмічено судом першої інстанції дані додаткові пояснення, згідно з положеннями ст.161 ГПК України, не є заявою по суті справи, а дозвіл на подання додаткових пояснень, передбачений нормою ч.5 ст.161 ГПК, судом першої інстанції не надавався.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого подання.

Отже, на підтвердження тих обставин, які зазначено позивачем у додаткових поясненнях, подано додаткові докази, які описано вище.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду про те що подані, позивачем із додатковими поясненнями (крім витребуваного доказу листа від 10.09.2021), про не взяття таких до уваги, так як позивачем не обґрунтовано наявності поважних причин їх неподання разом із позовною заявою і не заявлено клопотання про поновлення строку на їх подання з врахуванням положень ст. 80 та 119 ГПК України

Відтак судом першої інстанції зроблено відповідно висновок про не прийняття до уваги доказів, поданих відповідачем із поясненнями, оскільки їх також подано без дотримання вимог норм ч.ч.3-5, 8, 10 ст.80 та ст. 119 ГПК України.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції , який викладено в оспрюваному рішення про те, що оскільки у позовній заяві позивачем не зазначено і не доведено правомірності не розгляду заяви відповідача від 08.09.2021 про призупинення участі у ринку, тому, наявними є підстави для застосування умов п.3.6 договору та норми п.2.4.10 (підп.2) Правил, якими передбачено обов`язок позивача не здійснювати нарахування плати «на час дії призупинення» участі Відповідача у ринку за його заявою (наявна заява від 08.09.2021).

При цьому, судом першої інстанції відмічено про суперечливість п.3.3. та 3.6. договору.

Умовами п.3.3 договору передбачено, що у випадку призупинення участі не з першого числа місяця, оплата фіксованого платежу здійснюється у повному обсязі (за повний місяць).

Пунктом 3.6 договору встановлено, що «на час дії призупинення» за заявою учасника плата не нараховується.

Отже, з врахуванням наведеного, а саме враховуючи факт погодження сторонами, умовами п.3.6 договору, неможливості нарахування плати «за час призупинення», здійсненого за відповідною заявою учасника, та факт подання Підприємством «Водомір» такої заяви від 08.09.2021, про подання і розгляд якої позивачем не зазначено у позовній заяві, тому судом першої інстанції правомірно, при вирішенні спору, встановлено підставність застосування умов п.3.6 договору і визнання відповідно відсутності підстав для стягнення плати за повний місяць, оскільки відповідачем ініційовано призупинення участі за заявою від 08.09.2021.

В подальшому виходячи з обставин справи, вбачається, що оскільки кількість днів у вересні місяці 2021 року, на яку не здійснюється нарахування згідно з умовами п.3.6 договору, - не встановлено (у зв`язку з відсутністю доказів), а підстави для стягнення плати за повний місяць (вересень) є відсутніми, то відповідно є обгрунтованим висновок місцевого господарського суду про наявні підстави для відмови у задоволенні позову про стягнення плати, нарахованої за повний місяць.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

У вдповідності до вимог ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, базовим принципом договірного права є свобода договору, який закріплений у ст. 627 Цивільного кодексу України. Цей принцип дає можливість сторонам договору проявляти ініціативу у формулюванні умов договору, що може призвести до суперечливості або недостатньої ясності окремих його умов.

Договір як приватно-правова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів.

Згідно з частиною першою статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.

У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 236 ГПК України).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) та постанові від 05 жовтня 2022 року в справі № 352/1950/15-ц зроблено висновок, що «у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». «Contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».

Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору,з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Суд апеляційної інстанції застосовує принцип contra proferentem, що має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме позивач допустила таку двозначність; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених в оскаржуваному рішенні Господарського суду Львівської області в справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу відповідають фактичним обставинам по справі, а тому суд враховує їх як обґрунтовані.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга акціонерного товариства «Оператор ринку» за № 01-42/1518 від 14.11.2022 підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 3 405,00 грн., який сплачений згідно з платіжного доручення за № 1099 від 08.11.2022.

Керуючись ст. ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор ринку» за № 01-42/1518 від 14.11.2022 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 26.10.2022 у справі №914/3536/21 залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 3 405,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.