ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 року м.Дніпро Справа № 908/2226/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів Березкіної О.В., Іванова О.Г.

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Лебедченка Миколи Федоровича на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.01.2023 (суддя В.В. Левкут, повне рішення складено 13.01.2023 ) у справі №908/2226/22

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги" Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

до відповідача фізичної особи-підприємця Лебедченка Миколи Федоровича, м. Запоряжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

про стягнення 274425,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне некомерційне підприємство Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги Запорізької міської ради звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Лебедченка Миколи Федоровича 274425,35 грн., з яких: 266076,10 грн. основного боргу за договором № 01/20 оренди нерухомого майна нежитлових приміщень по вул. Перемоги, 80, від 08.01.2020 та 8349,25 грн. штрафу за прострочення оплати.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.01.2023 позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що заборгованість по орендній платі за період з лютого 2020 року по вересень 2022 року на загальну суму 266076,10 грн. відповідачем на момент розгляду справи не оплачена, між тим, доказів наявності підстав для звільнення від оплати орендних платежів у спірний період відповідачем не надано.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулася Фізична особа-підприємець Лебедченко Микола Федорович.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- оскаржуване судове рішення було постановлене після подання стороною відповідача ФОП Лебедченко Миколи Федоровича апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.12.2022 про повернення зустрічного позову. Тим самим, судом першої інстанції порушене право ФОП Лебедченка Миколи Федоровича на звернення до суду з зустрічною позовною заявою, а також права на апеляційне оскарження ухвали суду про повернення зустрічної позовної заяви, оскільки Господарський суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення без урахування вказаних строків на апеляційне оскарження ухвали про повернення зустрічної позовної заяви;

- є неправомірною відмова суду розглянути складну справу, в якій було подано відповідачем зустрічну позовну заяву за правилами загального провадження, що обумовлено небажанням суду першої інстанції розглядати зустрічний позов та дотримуватись строку на оскарження ухвали про повернення зустрічного позову;

- через встановлення карантину адміністрацією позивача - комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради було обмежено доступ для покупців у орендоване приміщення №№ 105-108, першого поверху будівлі (літ. А-6, А2) загальною площею 95, 40 кв. м. за адресою: м. Запоріжжя вул. Перемоги буд. 80, в якому розташовувався магазин, оскільки вказане приміщення розташоване на першому поверсі лікарні, у якій встановлені карантинні обмеження та було зачинено центральний вхід;

- у зв`язку із тим що в Україні та м. Запоріжжя було встановлено карантин та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, в орендоване приміщення, в якому розташований магазин відповідача, було зачинено вхід, діяльність фактично не здійснювалась , через що відповідач звернувся до директора КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради Івченко Д.В. із заявою від 17.03.2021, яка зареєстрована за вх. № 438/01-07 з проханням про реструктуризацію суми боргу до кінця поточного року, водночас, через те що адміністрація позивача не працювала та заяви не приймались, означену заяву ФОП Лебедченко Миколи Федоровича від 17.03.2021 було прийнято та зареєстровано тільки 17.07.2021;

- відповіді на заяву ФОП Лебедченко Миколі Федоровичу від Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради надано не було;

- у зв`язку із війною та оголошенням військового стану ФОП Лебедченко Микола Федорович, як літня людина 28.03.1949 р. народження, змушений виїхати із м. Запоріжжя у евакуацію, тому орендовані приміщення не використовував;

- згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача штраф за прострочення оплати за Договором у розмірі 8 349,25 грн., між тим, Верховна Рада заборонила під час карантину і протягом 30 днів після його скасування стягувати неустойку за несвоєчасну оплату комунальних послуг.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в позові.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2023 ухвалено відкрити апеляційне провадження у справі №908/2226/22. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу в судовому засіданні.

Згідно ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі та у відзиві, в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (Орендодавцем), Комунальним некомерційним підприємством «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради та Фізичною особою-підприємцем Лебедченко Миколою Федоровичем 08.01.2020 укладений Договір № 01/20 оренди нерухомого майна нежитлових приміщень по вул. Перемоги, 80 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Орендодавець, Балансоутримувач на підставі Витягу з протоколу № 7 засідання постійно діючої комісії на право оренди об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя від 16.10.2019 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування комунальне майно нежитлові приміщення №№ 105-108 першого поверху будівлі (Літ. А-6, А2) загальною площею 95,40 кв. м. по вул. Перемоги, 80, яке перебуває в оперативному управлінні КНП Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги ЗМР, вартість якого визначена у звіті про незалежну оцінку і становить за висновком про його вартість 429984,00 грн. без ПДВ станом на 31.10.2019 (додаток № 2 до договору).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що майно використовується Орендарем на правах оренди з метою розміщення продовольчого магазину непідакцизної групи товарів 87,0 кв. м.), та кіоску з продажу товарів повсякденного попиту (8,4 кв .м.).

Згідно із п. 2.1 Договору Орендар вступає в строкове платне користування комунальним майном з моменту підписання сторонами Договору та акту прийому-передачі майна (Додаток № 3 до договору).

За змістом п. 3.2 Договору, орендна плата за січень 2020 року становить 11026,49 грн. х Іінф. (01/2020) (далі з урахуванням щомісячного індексу інфляції).

Відповідно до п. 3.3 орендна плата за кожний наступний місяць розраховується Орендарем самостійно і визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що орендна плата перераховується Орендарем на розрахунковий рахунок КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» ЗМР щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним.

У випадку порушення строків оплати та обсягу платежу, Орендар зобов`язаний сплатити штраф у розмірі трьох відсотків від місячного розміру орендного платежу щодо якого допущено відповідне порушення (п. 3.7 Договору).

Згідно із п. 9.9 Договору Балансоутримувач має право здійснювати стягнення з Орендаря заборгованості за платежами, які передбачені цим договором.

Відповідно до п. 11.1 Договору цей договір укладено з 08 січня 2020 року до 08 грудня 2022 року строком на 2 роки 11 місяців.

Актом приймання-передачі від 08.01.2020, який є додатком № 3 до Договору нежитлові приміщення №105-108 першого поверху будівлі (літ. А-6, А2) загальною площею 95,40 кв.м. по вул. Перемоги, 80 передано фізичній особі-підприємцю Лебедченко М.Ф.

Додатковою угодою від 17.11.2020 до Договору сторонами досягнуто взаємної згоди щодо внесення змін до договору, а саме:

- до п. 1.1 Договору: замість слів «нежитлові приміщення №№105-108 першого поверху будівлі (літ. А-6, А2) загальною площею 95,40 кв.м» читати «...нежитлові приміщення №№105-108 першого поверху будівлі (літ. А-6, А2) загальною площею 87,0 кв. м »;

- до п. 1.2 Договору: замість «з метою розміщення продовольчого магазину непідакцизної групи товарів (87,0 кв.м) та кіоску з продажу товарів повсякденного попиту (8,4 кв. м)..» читати «...з метою розміщення продовольчого магазину непідакцизної групи товарів… »;

- до п. 3.1 Договору: орендна плата визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 06.04.2011 № 47 та складає 117637,13 грн.) на рік згідно з додатком № 4 до Договору;

- до п. 3.3 Договору: орендна плата перераховується згідно рахунків комунального некомерційного підприємства Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги Запорізької міської ради щомісячно не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Орендна плати за листопад 2020 рок установить 10463,44 грн. (далі з урахуванням щомісячного індексу інфляції) згідно з додатком № 4 до Договору. Розмір орендної плати визначається з попереднього розрахунку місячної орендної плати.

Актом прийому передачі від 17.11.2020 Орендарем повернуто Орендодавцю та Балансоутримувачу зі строкового платного користування комунальне майно - нежитлове приміщення №108 розташоване у прибудові Літ А2 до шестиповерхової будівлі міської лікарні літ А-6 першого поверху будівлі (літ. А-6), кіоск з продажу товарів повсякденного попиту загальною площею 8,4 кв. м.

Додатковою угодою від 22.02.2021 сторонами внесено зміни до розділу 5 Договору, а саме: розділ 5 «Обов`язки орендаря» Договору доповнений п. 5.23 наступного змісту: « 5.23. Звільнити орендоване приміщення при проведенні Балансоутримувачем капітального ремонту (реконструкції) будівлі, спричиненого амортизацією і пов`язаного з тимчасовим звільненням орендованих приміщень у 20-ти денний термін з моменту письмового повідомлення Балансоутримувача». В додатковій угоді зазначено, що дія додаткової угоди, відповідно до ч.3 ст. 631 ЦКУ, розповсюджується на правові відносини, що виникли до її укладання, а саме з 19.01.2021.

Актом прийому-передачі від 19.01.2021 засвідчено, що ФОП Лебедченко Микола Федорович з 19.01.2021 не здійснює комерційну діяльність на орендованій площі.

Додатковою угодою від 05.10.2021 сторони визначили, у зв`язку із закінченням будівельних робіт з реконструкції нежитлового приміщення №109 першого поверху будівлі (літ. А-6, А2) по вул. Перемоги, 80, сторони дійшли згоди про внесення наступних змін, а саме: відновити нарахування орендної плати за договором, початком вважати дату акту-приймання приміщення, а саме: з 12.04.2021; дія додаткової угоди відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, розповсюджується на правові відносини, що виникли до її укладання, а саме з 12.04.2021.

Підписанням акту прийому-передачі від 12.04.2021 Балансоутримувач та Орендар засвідчили, що Орендар приймає від Балансоутримувача нежитлові приміщення №№ 105-107 загальною площею 87,0 кв. м. та може здійснювати комерційну діяльність на орендованій площі.

За поясненнями позивача, Балансоутримувачем не здійснювались нарахування з орендної плати за період з 19.01.2021 по 12.04.2021.

Орендар погодився частково з нарахуванням та підписав акти прийому наданих послуг: №13 від 12.01.2021, №126 від 10.02.2021, №869 від 16.12.2020; №763 від 11.11.2020; №634 від 12.10.2020, №604 від 10.09.2020, №370 від 17.08.2020, №5149 від 24.07.2020, №5129 від 18.06.2020, №5109 від 20.05.2020, №5088 від 16.04.2020; деякі акти підписані з позначкою про незгоду з нарахуванням ПДВ, як не передбаченого договором.

Орендарем частково здійснювалась оплата за Договором, а саме: 02.03.2020 - 11048,54грн., 24.03.2020 - 2000,00грн., 13.05.2020 - 11015,39грн., 22.06.2021 - 7000,00грн., 06.07.2021 - 10000,00грн., 13.07.2021 - 3000,00грн., 26.07.2021 - 2000,00грн., 06.08.2021 - 13000,00 грн., 5000,00 грн., 10000,00 грн. 29.10.2021 - 9000,00 грн.

У травні 2022 року Балансоутримувач здійснив перерахунок нарахувань за договором оренди нерухомого майна-нежитлових приміщень по вул. Перемоги, 80 №01/20 від 08.01.2020 відповідно до додаткової угоди від 17.11.2020 та надіслав листом №01-14/861 від 27.05.2022 для підписання Орендарю оновлені акти прийому-здачі наданих послуг, а саме:

- № 26 від 20.02.2021 на суму 6209,91 грн.,

- № 418 від 21.05.2020 на суму 6820,82 грн.,

- № 512 від 10.06.2021 на суму 10809,73 грн.,

- № 601 від 12.07.2021 на суму 10931,55 грн.,

- № 706 від 16.08.2021 на суму 10942,48 грн.,

- № 791 від 13.09.2021 на суму 10920,60 грн.,

- № 879 від 11.10.2021 на суму 11051,65 грн.,

- № 949 від 10.11.2021 на суму 11151,11 грн.,

- № 1029 від 13.12.2021 на суму 11240,32 грн.,

- № 21 від 13.01.2022 на суму 11307,76 грн.,

- № 88 від 10.02.2022 на суму 11454,76 грн.,

- № 165 від 29.03.2022 на суму 11638,03 грн.,

- № 245 від 13.04.2022 на суму 12161,75 грн.,

- № 311 від 11.05.2022 на суму 12561,75 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 01-14/2862 від 27.05.2022 щодо сплати 225406,74 грн. заборгованості за Договором.

Листом № 01-14/1489 від 01.11.2022 позивач направив відповідачу для підписання та повернення акти прийому-передачі: № 435 від 14.06.2022 на суму 12877,31 грн., № 496 від 13.07.2022 на суму 13369,44 грн., № 601 від 13.09.2022 на суму 13382,81 грн.

Розрахунок заборгованості позивачем здійснено за період з лютого 2020 року по вересень 2022 року включно, за вирахуванням частково січня та квітня місяців 2021 року та повністю лютого та березня місяців 2021 року. За твердженням позивача, заборгованість відповідача по сплаті орендних платежів складає 266076,10 грн.

Відповідач заборгованість з орендної плати не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду про стягнення 266076,10грн.

Крім основної заборгованості позивачем нараховано та заявлено до стягнення 8349,25 грн. штрафу за прострочення оплати.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Обов`язковість договору для виконання сторонами встановлена ст. 629 ЦК України.

Частинами 1, 7 статті 193 ГК України (ст.ст.525, 526 ЦК України) встановлено, що , суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 1, 6 ст.283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За приписами п. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: ненадання відповідачем доказів сплати заборгованості по орендній платі за період з лютого 2020 року по вересень 2022 року на загальну суму 266076,10 грн., позовні вимоги про стягнення основної заборгованості належить задовольнити.

Відповідно до п.3.7 договору у випадку порушення строків оплати та обсягу платежу, орендар зобов`язаний сплатити штраф у розмірі трьох відсотків від місячного розміру орендного платежу щодо якого допущено відповідне порушення.

У зв`язку з простроченням відповідачем зобов`язання по сплаті орендної плати позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф в сумі 8349,25грн.

Перевіривши вказані нарахування, колегія суддів вважає їх арифметично правильними, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Підстави для скасування оскаржуваного рішення господарського суду відсутні.

Доводи скаржника стосовно того, що оскаржуване судове рішення було постановлене після подання стороною відповідача ФОП Лебедченко Миколи Федоровича апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 30.12.2022 про повернення зустрічного позову колегіє суддів визнані безпідставними.

Так, зустрічна позовна заява у справі № 908/2226/22 була подана з порушенням вимог ч. 1 ст. 180 ГПК України і суд не визнав поважними причини пропуску строку на її подання, у зв`язку з чим остання була повернута скаржнику на підставі ч. 6 ст.180 ГПК України.

Водночас, в ухвалі про повернення зустрічної позовної заяви господарським судом вказано, заявник не позбавлений можливості захистити право, яке він вважає порушеним, шляхом подачі окремого позову не в рамках провадження у даній справі.

Відтак, визнання недійсним договору № 01/20 оренди нерухомого майна від 08 січня 2020 року в судовому порядку може бути підставою для перегляду судового рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

Щодо доводів скаржника про неправомірну відмову суду розглянути складну справу, в якій було подано відповідачем зустрічну позовну заяву за правилами загального провадження, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.250 ГПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обгрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Отже, процесуальний закон ставить в залежність можливість задоволення заяви від обгрунтованості заперечень відповідача.

Принциповою відмінністю між спрощеним та загальним порядком розгляду справи у позовному провадженні є те, що, згідно з нормами ст. 252 ГПК України, при спрощеному розгляді не проводяться судові дебати та не здійснюється підготовче провадження у справі. Однак, на думку відповідача, для розгляду даної справи необхідний порядок загального позовного провадження, тому що справа потребує детального розгляду спору та з`ясування всіх обставин, а саме: застосування строків позовної давності. На думку відповідача, при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження він не матиме можливості реалізувати свої права належним чином.

Господарський процесуальний кодекс України чітко визначає критерії, яким має відповідати справа для здійснення її розгляду в порядку спрощеного чи загального позовного провадження.

Так, як передбачено ч.ч.3, 4 ст.12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною першою ст.247 ГПК України визначено, що у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно ч.5 ст. 12 ГПК України для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. (ч.3 ст.247 ГПК України).

Дана справа не належить до зазначеного в ч.4 ст.247 ГПК України вичерпного переліку справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, тобто справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (не є справою про банкрутство, справою у спорі, який виник з корпоративних відносин, справою у спорі щодо захисту прав інтелектуальної власності, справою у спорі щодо приватизації державного чи комунального майна тощо).

У своїй заяві із запереченнями відповідач не навів жодних аргументів про те, що за своєю ціною позову, значенням для сторін, категорією, складністю, обсягом та характером доказів чи будь-якими іншими критеріями справа належить до тих, які повинні розглядатись в порядку загального позовного провадження.

Таким чином, суд переконаний, що лише посилання відповідача на апеляційний перегляд ухвали суду про повернення зустрічного позову не може слугувати підставою для переходу до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Доводи відповідача відносно того, що діяльність в орендованому приміщенні фактично не здійснювалась внаслідок встановлення карантинних заходів колегіє суддів визнані безпідставними, оскільки, як правильно встановлено господарським судом, доказів на підтвердження цих доводів до матеріалів справи не представлено.

Як зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу, лікарня під час дії карантинних заходів працювала, доказів звернення до адміністрації відносно неможливості використовувати орендоване приміщення під час карантину відповідач не надав, відповідних актів не складалось.

Також не приймаються апеляційним судом до уваги твердження відповідача про заборону Верховною під час карантину і протягом 30 днів після його скасування стягувати неустойку за несвоєчасну оплату комунальних послуг.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Отже, орендні платежі не входять до переліку тих послуг, за прострочення оплати яких в період карантину не сплачується неустойка, про що обгрунтовано висловлено господарським судом в оскаржуваному рішенні.

Що стосується посилань скаржника на війну та оголошення військового стану, у зв`язку з чим ФОП Лебедченко Микола Федорович орендовані приміщення не використовував, колегія суддів відзначає, що відповідно до ч.1 ст.74, ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Доказів припинення діяльності в орендованому приміщенні відповідачем ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи не надано.

Також не надано доказів звернення відповідача до позивача з пропозицією про розірвання чи припинення спірного договору оренди.

Інші доводи скаржника не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення місцевого господарського суду та не спростовують викладених вище висновків суду .

З огляду на викладене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення господарського суду Запорізької області у даній справі слід залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Лебедченка Миколи Федоровича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 13.01.2023 у справі № 908/2226/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 27.03.2023р.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя О.Г. Іванов