ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Справа№ 910/21803/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Шапрана В.В.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Овчиннікова Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (витяг)

від відповідача: не з`явився

від третіх осіб: не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2022

у справі №910/21803/21 (суддя - Босий В.П.)

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1

до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Класс "

про стягнення 57 474, 60 грн. -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року Міністерство оборони України звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк", третя особа у справі товариство з обмеженою відповідальністю "Євро Класс" про стягнення з відповідача суми банківської гарантії у розмірі 57 474,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань за банківською гарантією №5804-1018/ERL15v від 23.10.2018 не здійснено виплати позивачу гарантії у розмірі 57 474,60 грн., у зв`язку із неналежним виконанням товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Класс " зобов`язань за договором №286/2/18/148 від 23.10.2018. Факт порушення третьою особою у справі договірних зобов`язань встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/14032/19, постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2022 у справі №910/21806/21 позов ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що оскільки ТОВ «Євро Класс» неналежним чином було виконано умови договору поставки, у відповідача гаранта виникає зобов`язання виконати умови наданої ним гарантії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2022 у справі №910/21803/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, неповно встановлені обставини, які мають значення для справи.

За доводами відповідача, вимога №286/6/7069 від 26.12.2018 не підлягала задоволенню, оскільки була підписана особою, повноваження на підписання якої підтверджувались довіреністю, копія якої була завірена тією ж особою, яка й підписала вимогу. При цьому, Міністерство оборони України не додало документів у підтвердження повноважень на підписання ОСОБА_1 вимоги про сплату гарантійного платежу.

Стверджуючи про відсутність підстав для задоволення вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 та сплати гарантійної суми, скаржник вказує на виконання третьою особою зобов`язань за договором забезпеченим гарантією. Cкаржник посилається на те, що стягнення за рішення суду від 24.02.2020 у справі №910/14032/19, постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020, з третьої особи штрафних санкцій є фактом повторного притягнення постачальника до цивільно-правової відповідальності за порушення умов договору №286/2/18/148 від 23.10.2018, тоді як притягнення до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення забороняється.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем не надано обґрунтованого розрахунку ціни позову та гарантійного платежу, оскільки розмір гарантійного платежу не є сталим і передбачає можливість його сплати у межах від 1 до 36394,80 грн, в залежності від обставин, за яких відбулося настання гарантійного випадку.

Насамкінець відповідач стверджує, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів та про розгляд справи в загальному провадженні, що призвело до неповного з`ясування судом обставин справи і ухвалення незаконного рішення.

До апеляційної скарги відповідачем додано клопотання про витребування доказів, згідно якого останній просить суд витребувати від ІНФОРМАЦІЯ_1, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 , Військової частини НОМЕР_5 , та Військової частини НОМЕР_6 , Військової частини НОМЕР_7 , Військової частини НОМЕР_8 , Військової частини НОМЕР_9 , Військової частини НОМЕР_10 , Військової частини НОМЕР_11 , Військової частини НОМЕР_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2, Державної казначейської служби України інформації щодо виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Класс " умов договору №286/2/18/148 від 23.10.2018.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2022 апеляційну скаргу у справі №910/21803/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Ходаківська І.П., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2022 у справі №910/21803/21, призначено справу до розгляду на 06.02.2023.

13.01.2023 через канцелярію суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2023, у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у відпустці, змінено склад колегії суддів: головуючий суддя Руденко М.А., Пашкіна С.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 прийнято апеляційну скаргу, у визначеному складі колегії суддів, до свого провадження. У зв`язку зі зміною складу колегії суддів 06.02.202 судове засідання не відбулось та призначено нову дату на 21.03.2023.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023, у зв`язку з перебуванням судді Барсук М.А. у відпустці, а суддя Пашкіна С.А. звільнена у відставку, змінено склад колегії суддів: головуючий суддя Руденко М.А., Кропивна Л.В., Шапран В.В.

У судовому засіданні, 21.03.2023 представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, як вбачається яз матеріалів справи всі представники були повідомлені належним чином.(а.с.110-113,127-131)

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки та особи, які провадять клірингову діяльність у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення), яким визначено порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема підсистем "Електронний кабінет", "Електронний суд" та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх підсистем (модулів).

Відповідно до п. 5.8 Положення офіційна електронна адреса - сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів. Адреса електронної пошти, що використовується при реєстрації Електронного кабінету, не може бути зареєстрована на доменних іменах, використання яких заборонено законодавством України.

Згідно п. 59 Положення до початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС процесуальні та інші документи можуть подаватися до суду в електронній формі з використанням офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти, з якої надійшли документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом. До початку функціонування всіх підсистем (модулів) ЄСІТС суд надсилає документи у справах або на офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом.

Як слідує з матеріалів справи, ухвали Північного апеляційного господарського суду були направлені представникам сторін на офіційні електронні адреси та доставлені до скриньки, про що свідчать роздруківки з сервісу направлення електронних листів. (а.с.110-113,127-131 том 3)

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Окрім того, як свідчать матеріали справи, ухвала про відкриття провадження у справі від 19.12.2022, була направлена сторонам та отримання останніми (а.с.110-113 том 3), окрім того, оприлюднена на сайті ЄДРСР 26.12.2022. Ухвала про відкладення розгляду справи від 06.02.2023, направлена сторонам (а.с.127-131 том 3), оприлюднена на сайті ЄДРСР 08.02.2023.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Колегія суддів зазначає, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Подібна правова позиція викладена в постанові Касаційоного цивільного суду від 30.11.2022 у справі № 759/14068/19.

Враховуючи наведені положення, колегія суддів зазначає, що відповідач та третя особа не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалами про виклик у судові засідання, яка є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідача та третьої особи у судовому засіданні 21.03.2023.

За приписами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Розглянувши клопотання приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" про витребування доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Заявляючи клопотання про витребування доказів, скаржник вказує про необхідність витребування у ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військових частин інформації щодо виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Класс" умов договору №286/2/18/148 від 23.10.2018. На запит відповідача запитувану інформацію йому не надано.

Відповідно до ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

З матеріалів справи вбачається, що скаржник заявляв відповідне клопотання у суді першої інстанції, однак в його задоволенні було відмовлено з підстав того, що клопотання не містило обставин, які може підтвердити цей доказ або аргументи, які він може спростувати.

Як було зазначено вище, звертаючись з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду скаржник вказує на відсутність підстав для виплати позивачу суми гарантійного внеску посилаючись при цьому на належне виконання третьою особою зобов`язань за договором №286/2/18/148 від 23.10.2018. На переконання скаржника, витребувані докази необхідні для встановлення обставин належного виконання третьою особою вказаного договору. Однак, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу скаржника, що факт неналежного виконання третьою особою зобов`язань за договором №286/2/18/148 від 23.10.2018 встановлено рішенням суду у справі №910/14032/19 від 24.02.2020, постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020, яке в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиційним при вирішенні даної справи. Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, звертаючись до суду з даним клопотанням відповідачем не наведено обставин, які можуть підтвердити витребувані докази або аргументи, які вони можуть спростувати з огляду на підстави заявленого позову. Відповідно, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні вказаного клопотання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 23.10.2018 року між Міністерством оборони України (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Євро Класс" (постачальник) укладено договір про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/18/148, за умовами якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовнику обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (обладнання для їдалень). Лот 2 Обладнання для їдалень (39312200-4) (Візки, 2 найменування): 1. Візок для підвезення їжі та збирання посуду, 2. Візок вантажний, а саме: 1. Візок для підвезення їжі та збирання посуду В2ПМ; 2. Візок вантажний ВВДМ (далі - товар), зазначений у специфікаціях, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.(а.с.10-14 т.1)

Відповідно до п. 1.2 договору ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, за умовами якої, товар загальною вартістю 1 149 492,00 грн., строк постачання до 30.11.2018 включно.

За умовами п.п. 2.1 договору постачальник повинен поставити замовнику товар якість, маркування, тара та упаковка якого відповідає вимогам чинних стандартів (ТУ У 27.5-2:2018) і в установленому порядку буде підтверджена такими документами: інструкція з експлуатації та гарантійний талон, сканований гарантійний лист виробника та/або постачальника, що посвідчує якість та відповідність товару технічним та якісним вимогам замовника, декларація про відповідність технічним регламентам (для холодильного та технологічного обладнання).

Пунктом 2.4 договору узгоджено, що приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (додаток 22 до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.08.2017 № 440), який складає одержувач замовника на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник замовнику, другий одержувачу замовника, третій постачальнику. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу Міністра оборони України від 31.12.2016 №757 є підтвердженням приймання товару.

Згідно з п. 5.1. договору товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами тощо.

Згідно рознарядки ІНФОРМАЦІЯ_1 за специфікацією (додаток 12.1.1 до Договору) сторонами договору погоджено місця постачання товару, та терміни такого постачання - до 30.11.2018 включно. (а.с.13-14 т.1)

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.02.2020 у справі №910/14032/19, частково зміненим постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.07.2020, встановлено факт прострочення виконання ТОВ «Євро Класс» зобов`язання з поставки товару за вищевказаним договором, у зв`язку з чим з останнього стягнуто на користь позивача штрафні санкції. (а.с.76-81 т.1)

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Отже, факт прострочення виконання ТОВ «Євро Класс» зобов`язання з поставки товару за договором встановлено рішенням суду, що набрало законної сили.

23.10.2018 Банком (гарант) було видано гарантію №5804-1018/ERL15v, (а.с.16 т1) згідно якої гарант зобов`язався сплатити на користь бенефіціара (Міністерству оборони України) суму, що складає 57 474,60 грн. після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору

Зобов`язання гаранта припиняються у разі: сплати бенефіціару суми гарантії; закінчення строку, на який видано гарантію; відмови бенефіціара від своїх прав за гарантією. Ця гарантія діє з моменту її видання та по 01.02.2019 включно.

26.12.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою №286/6/7069, в якій вказав на те, що ТОВ «Євро Класс» неналежним чином було виконано умови договору щодо строку поставки товару, а саме: станом на 30.11.2018 визначений обсяг продукції повністю не поставлено, у зв`язку з чим просив Банк перерахувати кошти у розмірі 57 474,60 грн. на його рахунок. (а.с.8-9 т.1)

За результатами розгляду вимоги позивача №286/6/7069 від 26.12.2018, відповідачем було відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, оскільки вимогу підписано неуповноваженою особою, а також позивачем не було долучено документів, що підтверджують обставини настання гарантійного випадку.

Позивач звернувся з позовними вимогами на підставі того, що відповідачем було безпідставно відмовлено виконати власні гарантійні зобов`язання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушено зобов`язання щодо своєчасної сплати суми банківської гарантії, тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Колегія суддів зазначає, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі банківської гарантії. Особливості регулювання цих правовідносин визначено, зокрема, параграфом 4 глави 49 ЦК України, положеннями глави 22 Господарського кодексу України (далі - ГК України), Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 №639, Уніфікованими правилами міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.

Статтею 546 ЦК України унормовано види забезпечення виконання зобов`язання.

Зокрема, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

За правилами ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно ч. 1 ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

При цьому, у відповідності до ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником. Проте, особливістю гарантії є те, що її чинність не залежить від дійсності або чинності основного зобов`язання, що забезпечується гарантією. Отже, гарантійне зобов`язання носить самостійний, автономний характер по відношенню до основного зобов`язання.

Водночас, оскільки гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником, законне право вимоги кредитора до гаранта може виникнути лише у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч. 1 ст. 565 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся до відповідача з вимогою №286/6/7069 від 26.12.2018 (а.с.17,18 т.1) , в якій вказав на те, що ТОВ «Євро Класс» неналежним чином було виконано умови Договору щодо строку поставки товару.

За результатами розгляду вимоги позивача №286/6/7069 від 26.12.2018, відповідачем було відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, оскільки вимогу підписано неуповноваженою особою, а також позивачем не було долучено документів, що підтверджують обставини настання гарантійного випадку.

За приписами ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Проте, банківська гарантія №5804-1018/ERL15v від 23.10.2018 не містить застережень щодо змісту вимоги та доданих до неї документів.

Отже, з умов гарантії та норм права слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, та направлення кредитором гаранту письмової вимоги. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Проте, щодо обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, то закон такого переліку не містить, натомість вказує, що до вимоги додаються документи, вказані в гарантії, тобто законодавець залишив на вирішення особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Згідно з п. 3 р. I Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №639 (надалі - Положення), гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин; гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

За змістом п. 1 гл. 2 р. III вказаного Положення, у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).

Відповідно до п. 2 р. І Положення, безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

У даному випадку гарантія №5804-1018/ERL15v (а.с. 16 том 1) є безумовною і безвідкличною, тобто гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

При цьому в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Поряд з цим статтею 1 Уніфікованих правил для гарантій за вимогою в редакції 1992 року (публікація Міжнародної торгової палати №458 (МТП № 458) визначено, що ці правила застосовуються до будь-якої банківської гарантії або доповненню до неї, яку гарант зобов`язався надати та в якій зазначено, що вона складена згідно з цими правилами (публікація МТП № 458) та обов`язкова для всіх сторін в гарантійному зобов`язанні, якщо інше прямо не зазначено в гарантії або доповненні до неї.

Згідно з п. 2 вказаних Правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендера, на яких вона ґрунтується, а тому гарант ніяким чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них міститься в тексті гарантії. Обов`язок гаранта - це сплата грошової суми, зазначеної у гарантії, при представленні письмової вимоги її сплатити і інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії.

Враховуючи приписи статей 560, 563, 565 ЦК України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №910/21641/17, від 20.06.2018 у справі №904/9536/17, від 02.03.2018 у справі №910/8297/17 та від 14.11.2019 у справі №910/20326/17.

Твердження апелянта про те, що допущення прострочення виконання третьою особою зобов`язання з поставки товару відбулося саме з вини позивача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі обставини були предметом розгляду у справі господарського суду міста Києва №910/14032/19, предметом розгляду якої саме і було стягнення з ТОВ «Євро Класс» штрафних санкцій. В той же час, під час розгляду такої справи зазначених обставин встановлено не було.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає на неприпустимість застосування до третьої особи подвійної відповідальності за одне й те саме порушення, проте колегія суддів зазначає наступне.

Неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними.

Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Основною із функцій гарантій, зокрема і банківської гарантії, є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.

Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (ч. 1 ст.562 ЦК України).

Стаття 562 ЦК України, у якій закріплено вище зазначений принцип, є спеціальною у порівнянні із ч. 2 ст. 548 ЦК України, якою закріплено загальний принцип акцесорності для всіх видів забезпечення виконання зобов`язань, які є додатковими до основного договору, що забезпечується і в повній мірі залежать від нього.

Гарантія, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, є одним із видів забезпечення основного зобов`язання.

Водночас, за змістом ст. 546 ЦК України, законодавець вказує на незалежність зобов`язання гаранта сплатити бенефіціару визначену суму від основного договору.

Таким чином, гарантія підпадає під самостійне правове регулювання та не залежить від впливу основного зобов`язання.

Таким чином, можливість стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. Крім того, положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №908/7/18.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що стягнення суми за банківською гарантією є подвійним стягненням.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що до вимоги не було додано належних документів, що підтверджували повноваження підписанта, колегія суддів зазначає, що як вказувалось вище, до вимоги було додано дві довіреності, які підтверджували повноваження підписанта Гулєвича В.В. До того ж, вказана особа була підписантом і договору поставки та додатків до нього. Таким чином, довіреність на Гулєвича В.В. є достатньою для підтвердження правомірності засвідчення останнім документів. (а.с.18 т.1)

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2022 року у справі № 910/21803/21, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2022 у справі №910/21803/21 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2022 у справі №910/21803/21 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача (апелянта).

Матеріали справи № №910/21803/21 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Повний текст постанови складено 28.03.2023 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді В.В. Шапран

Л.В. Кропивна