ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2147/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Крайнюк А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Негода Л.П. за довіреністю;

від відповідача: Палиця А.В. адвокат;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до відповідача Фізичної особи-підприємця Корячко Сергія Олександровича про стягнення 227833,01грн.

ВСТАНОВИВ:

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Корячко Сергія Олександровича про стягнення 227833,01грн.

В обґрунтування позовних вимог Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси посилається на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Корячко Сергієм Олександровичем умов укладеного між сторонами попереднього договору оренди №8/4 від 21.05.2020р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.09.2022р відкрито провадження у справі №916/2147/22, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 11.10.2022р. о 11:00.

11.10.2022р. о 11:00 судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 12.10.2022р призначено судове зсідання на 15.11.2022р о 11:50 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

08.11.2022р за вх. суду№25684/22 відповідач надав до суду відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні від 15.11.2022р було оголошено перерву на 13.12.2022р о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

29.11.2022р за вх.суду№26885/22 позивач надав до суду відповідь на відзив.

В судовому засіданні від 13.12.2022р було оголошено перерву на 19.01.2023р о 12:40, про що зазначено у протоколі судового засідання.

17.01.2023р за вх.суду№1651/23 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні від 19.01.2023р було оголошено перерву на 07.03.2023р о 12:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

В судовому засіданні від 07.03.2023р було оголошено перерву на 21.03.2023р о 11:20, про що зазначено у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні від 21.03.2023р було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/2147/22.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Як вказує позивач, з метою залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних Сил України між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Одеса (далі позивач, КЕВ м. Одеса) та Фізичною особою-підприємцем Корячко Сергієм Олександровичем (далі відповідач, ФОП Корячко С.О.) укладено попередній договір оренди від 21.05.2020р №8/4 (далі договір). При укладанні попереднього договору оренди від 21.05.2021 р. №8/4 було допущено технічну помилку у преамбулі та реквізитах договору. Так, фізична особа-підприємець Корячко С. О. діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за номером 0065124 (РНОКПП НОМЕР_1 ), також у реквізитах договору помилково вказано невірну адресу та інші дані. Крім того, наявність таких помилок не є підставою для визнання договору недійсним, що було неодноразово вказано Верховним Судом України. Так, у постанові Верховного Суду від 14.03.2018р по справі №302/27/17 зазначено, що допущена у тексті договору технічна помилка у зазначенні коду ЄДРПОУ та МФО банку не є підставою для визнання договору недійсним. А у постанові від 21.01.2021р по справі №747/839/18 зроблено висновок, що порушення в оформленні договорів свідчать лише про наявність недоліків в оформленні документів. При цьому такі недоліки є формальними. Відповідач укладений договір визнає та вважає дійсним, що підтверджується внесенням орендної плати.

Позивач зазначає, що відповідно до п.п. 1.1., 1.2 договору КЕВ м. Одеса передає, а ФОП Корячко С.О. приймає у тимчасове строкове платне користування (оренду) нерухоме військове майно (до моменту завершення процедури оформлення укладання основного договору) - виробниче складське приміщення №5 загальною площею 139,9кв.м. (літ. №72 за ГП) військового містечка №210, за адресою: м. Одеса, вул. Світанку, 47, вартість якого визначена на 16.12.2019р за незалежною оцінкою становить 287655,00грн (без ПДВ), тобто 2056,15грн за 1кв.м. Дане нерухоме майно КЕВ м. Одеса передає ФОП Корячко для розміщення майстерень, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт автомобілів. Згідно п. 3.1 договору оплата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (грудень 2019р) 4794,26грн (розрахунок стартової плати за базовий місяць згідно додатку 3 до договору). Нарахування ПДВ на суму оплати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Пункт 3.2 договору зазначає, що оплата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування оплати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Як зазначає позивач, відповідно до п. 3.3. договору оплата у розмірі 100% перераховується ФОП Корячко С.О. до державного бюджету (на спеціальний реєстраційний рахунок КЕВ м. Одеса в територіальному органі Державного казначейства) щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі виставлених рахунків та актів виконаних робіт. Згідно до п. 3.4. договору оплата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, за кожен день прострочення, включаючи день оплати. Відповідно до п. 5.2 договору ФОП Корячко С.О. зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати оплату за користування майном. Згідно п. 5.12 договору ФОП Корячко С.О. зобов`язаний щомісячно компенсувати КЕВ м. Одеса кошти у розмірі частини податку за землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно, згідно виставлених рахунків. Пунктом 9.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Згідно п. 10.1. договору зазначений договір діє з 21.05.2020р до моменту завершення процедури оформлення укладання основного договору оренди, до 31.12.2020р. В разі якщо жодна із сторін не заявить про свій намір припинити даний договір, а основний договір не буде укладено, даний договір пролонгується, але не більше ніж до 21.05.2021р. Строк дії попереднього договору оренди нерухомого майна 8/4 від 21.05.2020р закінчився 31.12.2020р у зв`язку із чим КЕВ м. Одеса направив на адресу ФОП Корячко С.О. попередження від 11.12.2020р (вих.№5282) із повідомленням про необхідність звільнення орендованого приміщення та виконання зобов`язань щодо оплати орендної плати. Даним попередженням КЕВ м. Одеса виявив намір припинити договір. Таким чином, попередній договір оренди №8/4 від 21.05.2020р припинився 31.12.2020р, однак ФОП Корячко С.О. продовжував користування майном, яке було повернуто до КЕВ м. Одеса за актом прийому-передачі нерухомого військового майна 05.06.2022р.

Позивач вказує, що договір від 21.05.2020р №8/4 є змішаним оскільки містить елементи як попереднього договору (зобов`язання щодо укладання основного договору), так і умови договору оренди, що вбачається безпосередньо як з преамбули договору, в якій визначено мету договору - залучення додаткових джерел фінансування для підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності і життєдіяльності Збройних Сил України, так і зі змісту договору, який фактично містить всі істотні умови договору оренди. Про виникнення між сторонами правовідносин з оренди також свідчать дії сторін, а саме підписання акту приймання-передачі нерухомого військового майна, відсутність жодних заперечень з боку відповідача щодо передачі йому в оренду обумовленого договором майна.

Як стверджує позивач, в процесі користування вищезазначеним зазначеним майном відповідач не виконував умови договору щодо здійснення оплати за користування майном за грудень 2020 року за ним склалась заборгованість за орендну плату у сумі 6040,34грн, а за період з грудня 2020 року по жовтень 2021р заборгованість з компенсації податку на землю у сумі 11824,75грн. На підставі положень ст. 785 ЦК України та п.9.1. договору відповідачу також нарахована до стягнення сума неустойки за користування орендованим майном після закінчення договору оренди за період з січня 2021 року до 05 червня 2022р у сумі 197139,90грн. Також КЕВ м. Одеса нараховано відповідачу пеню у сумі 9239,08грн. та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, за період з грудня 2020 року до 05 червня 2022 року у сумі 3588,94грн.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 6040,34грн заборгованості з орендної плати, 11824,75грн компенсації податку на землю, 9239,08грн пені, 197139,90грн неустойки, 3588,94грн 3% річних.

Відповідач проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що у якості доказів, щодо досудового врегулювання спору, позивач посилається на попередження від 11.12.2020р №5282, яке позивач залучив до позовної заяви. Із змісту Попередження вбачається, що позивач визначає, що в розумінні статті 635 ЦК України між сторонами укладено попередній договір, сторони якого у майбутньому зобов`язуються укласти основний договір на умовах встановлених попереднім договором. Також. позивач у своєму попередженні посилається, що 27.12.2019р набрав чинності ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», який вступив в дію 01.02.2020р. Як зазначає позивач, з огляду на те, що вказаним Законом суттєво змінено на законодавчому рівні здійснення заходів з оренди державного майна, для позивача відсутні правові підстави для передачі нерухомого військового майна в оренду, з огляду на що позивач своїм попередженням заявив про свій намір припинити договір. Таким, чином Позивач визначає, що у нього не було правових підстав для укладання договору, з подальшою передачею майна та як наслідок отриманням грошових коштів за договором. Також своїм попередженням позивач визнає, що станом на 11.12.2020р договір припинено, що має наслідки застосування ч.3. ст.635 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідач вказує, що керівництво КЕВ м. Одеси, ще до направлення попередження, проводило збори користувачів приміщень, за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, 18 на яких був присутній і сам відповідач. На зазначених зборах новим керівництвом КЕВ було повідомлено, що можливості укласти договір оренди нерухомого майна через законодавчо передбачену відсутність підстав для цього, а грошові кошти які збирались представниками КЕВ з користувачів приміщень у готівковій формі зокрема за використання електроенергією, оренди, збирались незаконно і з цього приводу зі слів нового керівництва КЕВ м. Одеси було розпочато службові перевірки, щодо деяких працівників КЕВ м. Одеси. Проти особи, які отримували кошти від відповідача запевняли, що передані кошти обов`язково будуть зараховані в подальшому після укладання основного договору оренди. Також, нове керівництво КЕВ повідомило про відключення електропостачання в приміщеннях до кінця грудня 2020 року, що й було здійснено, оскільки підстав займати приміщення у відповідача вже не було, через неможливість укласти договір оренди, приміщення було звільнено.

Відповідач зазначає, що як передбачено п. 2.3. попереднього договору оренди №8/4 від 21.05.2020р, у разі припинення договору майно повертається стороною 2 стороні 1 в належному стані. Сторона 1, тобто позивач повинний скласти акт приймання - передачі та прийняти майно протягом одного місяця. Попередження від 11.12.2020р містило у додатку рахунки з оплати орендної плати за грудень 2020 року на 1 арк. та рахунок за компенсацію земельного податку на 1 арк. Будь - яких доказів, щодо складання акту - приймання передачі майна, як це передбачено п. 2.3. договору позивач не наводить та відповідачу не надавав для підпису, а відповідач с свою чергу звільнив приміщення наприкінці грудня 2020 року оскільки приміщення було знеструмлено, та розуміючи, що правових підстав займати приміщення не має, направивши поштою свій примірник акту про приймання - передачі приміщення у довільній формі, оскільки договір не передбачав якоїсь спеціальної форми акту повернення майна. Незважаючи на це, позивач раніше, а саме 16.11.2021р звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до того самого відповідача про виселення, справа №916/3436/21. Під час розгляду зазначеної справи №916/3436/21, було встановлено, що фактично приміщення з яких позивач просив виселити відповідача звільнені, а тому відсутній предмет спору між сторонами. Надісланий позивачеві акт приймання-передачі приміщень, докази направлення якого було надано суду зі слів позивача не відповідав формі, а також там було зазначено не того керівника КЕВ, а тому сторони дійшли згоди, що позивач, як це передбачено договором створює комісію, складає акт приймання-передачі приміщення й передає для підпису відповідачу, що й відбулось 05.06.2022р. Тобто, фактично п. 2.3. договору позивач виконав лише під час розгляду справи №916/3436/21 після чого 06.07.2022р провадження у справі №916/3436/21 було закрито на підставі письмової заяви позивача. Твердження позивача, що попередній договір оренди №8/4 від 21.05.2020р є змішаним, потребує суворої критики оскільки не відповідає змісту норм ЦК України. Позивач у позовній заяві, з посиланням на ст. 635 ЦК України характеризує договір оренди №8/4 від 21.05.2020р як попередній. Сторони попередньо дійшли згоди, щодо суттєвих умов договору, проте щодо обов`язків які випливають із умов зазначеного договору, випливає лише обов`язок укласти основний договір оренди до 31.12.2020р, який позивач не виконав. Договір містить велику кількість умов, які виключають одна одну, які мали би бути виправлені у тексті основного договору оренди. Будь-яких інших взаємних обов`язків, окрім укладання основного договору оренди на умовах попереднього у сторін не виникло.

Стосовно передачі майна у користування за попереднім договором оренди, відповідач зазначає, що така передача відбулась у протиправний спосіб з боку позивача, а отримання грошових коштів співробітниками КЕВ м. Одеси у готівковий спосіб за його користування , являє собою окремий склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, проте зазначеним діям буде дана оцінка в межах кримінального провадження. До зазначеного договору не можна застосовувати правила ст. 759 ЦК України, оскільки між сторонами не укладено договір оренди, до зазначеного договору не можна застосовувати правила ст. 762 ЦК України, оскільки між сторонами не укладено договір найму, а відповідач не є наймачем в розумінні норм ЦК України, до зазначеного договору не можна застосовувати правила ст. 785 ЦК України, оскільки між сторонами не укладено договір найму, відповідно у сторін не виникло прав і обов`язків наймача й наймодавця.

Як вказує відповідач, в частині розрахунку боргу позивач надає докази, які не є належними, оскільки не випливають із обов`язку відповідача сплачувати податок на землю, штраф, пеню, неустойку, орендну плату, через те, що дані умови не було узгоджені сторонами та договір оренди укладений не був. Обґрунтуванням відсутності перешкод у користуванні приміщеннями позивача є, те що вони відповідно до п. 5.10 договору знаходяться на території військового містечка. Дане військове містечко має пропускний пункт, доступ до приміщення абсолютно вільній, у зв`язку з неструмленням у грудні 2020 року приміщення взагалі не придатне для використання за призначенням. Докази користування приміщенням з боку відповідача, позивач не наводить.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач у своїй відповіді на відзив відповідача зазначає, що заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує на те, що попередженням від 11.12.2020р №5282 позивач визнає, що у нього не було правових підстав для укладання договору з чим погодитися категорично не можна, оскільки попередній договір оренди нерухомого майна від 21.05.2020р №8/4 містить всі істотні умови, визначені ст. 638 Цивільного кодексу України і ст. 18 Господарського кодексу України та його чинність визнавалася відповідачем під час розгляду Господарським судом Одеської області справи №916/3436/21, а сам договір ним виконувався, тож між сторонами склалися правовідносини щодо оренди нерухомого майна. Умови договору викладені зрозуміло, коротко та лаконічно при підписанні договору відповідач погодився із його умовами та підписав самостійно. Отже, зазначене свідчить про усвідомлення відповідачем на момент укладання правочину його правової природи та юридичних наслідків. Твердження відповідача щодо здійснення оплати на особистий рахунок нібито представника КЕВ м. Одеса не відповідає дійсності і зазначено з метою відволікання суду від основного предмету спору. Як вбачається із роздруківок переписки відповідача він переводив грошові кошти на рахунок ОСОБА_1 . Однак, зазначена особа ніколи не перебувала у трудових відносинах із КЕВ м. Одеса, а отже ніколи не була уповноваженою на вчинення будь-яких дій від імені позивача. Твердження відповідача про обов`язок позивача складати акт приймання-передачі не відповідає дійсності оскільки згідно із п. 10.10 договору майно вважається поверненим стороні 1 з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на сторону 2. Визнання вимоги складання акту приймання-передачі майна саме відповідачем їм визнається. Як зазначає відповідач у п. 3 відзиву відповідачем було надіслано на адресу КЕВ м. Одеса складений ним акт приймання-передачі майна. Дійсно, 20.02.2022р на адресу КЕВ м. Одеса прийшов лист в якому містились акти приймання-передачі приміщення. Дата в даних актах зазначена 15.12.2020р. Враховуючи, невідповідність дати повернення майна, КЕВ м. Одеса зв`язався з відповідачем та повідомив про необхідність складання акту приймання-передачі майна, який відповідав би дійсності. Однак, відповідач дане повідомлення проігнорував та повернув майно до КЕВ м. Одеса лише під час розгляду справи №916/3436/21, а саме 05.06.2022р.

Відповідач у своїх запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що укладенню договору оренди державного майна обов`язково має передувати одержання дозволу Фонду державного майна України чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення оцінки вартості майна, що впливає на встановлення розміру орендної плати, яка є істотною умовою такого виду договорів. Відсутність проведення зазначених дій не є підставою виникнення у сторін правовідносин будь-яких зобов`язань. Як вбачається зі змісту укладеного сторонами попереднього договору, окрім зобов`язання укласти основний договір оренди, сторони також домовилися про те, що відповідач може до моменту підписання основного договору використовувати частину нежитлового приміщення (п. 1.1. договору) за щомісячну плату.

Відповідач вказує, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за попереднім договором у розмірі 21454,03грн (орендна плата, компенсація податку на землю, пеня, 3% річних) не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами не виникли орендні правовідносини, урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Законами України «Про оренду державного та комунального майна», «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» та «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» у зв`язку із чим у позивача відсутнє право вимоги реального виконання зобов`язання, що встановлюється основним, а не попереднім договором. Окрім того, слід зазначити, що вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки згідно з ч.2 ст.785 ГПК України у розмірі 197139,90грн не підлягають задоволенню, із врахуванням вищевикладених обставин, щодо відсутності у позивача права вимоги реального виконання зобов`язання що встановлюється основним, а не попереднім договором. При цьому слід також наголосити, що фактична передача майна, проведення відповідачем орендних платежів та повернення майна за актом, за відсутності укладеного між сторонами основного договору оренди, здійснювалось в порушення вимог чинного законодавства і не може бути прийнята судом до уваги при вирішенні спору по цій справі. У зв`язку з чим немає необхідності надання оцінки доказам здійснення відповідачем платежів по Попередньому договору оренди і, відповідно, наявності чи відсутності боргу з орендної плати, оскільки зобов`язань між сторонами щодо сплати орендної плати не виникло через відсутність Основного договору оренди. Виходячи з наявних обставини в їх сукупності, вважаємо, що позовні вимоги Квартирно-експлуаційного відділу м. Одеса не підлягають задоволенню, так як зобов`язань між сторонами не виникло через відсутність основного договору оренди.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом, 21.05.2020р між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір оренди №8/4 відповідно до умов якого відповідач приймає у тимчасове строкове платне користування (оренду) нерухоме військове майно (до моменту завершення процедури оформлення укладання основного договору) - виробниче складське приміщення №5 загальною площею 139,9кв.м. (літ. №72 за ГП) військового містечка №210, за адресою: м. Одеса, вул. Світанку, 47.

Згідно п. 3.1 договору оплата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (грудень 2019р) 4794,26грн (розрахунок стартової плати за базовий місяць згідно додатку 3 до договору). Нарахування ПДВ на суму оплати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що оплата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування оплати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.3. договору оплата у розмірі 100% перераховується ФОП Корячко С.О. до державного бюджету (на спеціальний реєстраційний рахунок КЕВ м. Одеса в територіальному органі Державного казначейства) щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним на підставі виставлених рахунків та актів виконаних робіт.

Згідно до п. 3.4. договору оплата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексу інфляції, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 5.2 договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати оплату за користування майном.

Згідно п. 5.12 договору відповідач зобов`язаний щомісячно компенсувати КЕВ м. Одеса кошти у розмірі частини податку за землю пропорційно площі землі, яку займає здане в оренду нерухоме майно, згідно виставлених рахунків.

Пунктом 9.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Згідно п. 10.1. договору зазначений договір діє з 21.05.2020р до моменту завершення процедури оформлення укладання основного договору оренди, до 31.12.2020р. В разі якщо жодна із сторін не заявить про свій намір припинити даний договір, а основний договір не буде укладено, даний договір пролонгується, але не більше ніж до 21.05.2021р.

Згідно приписів ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Аналогічну норму містить стаття 182 Господарського кодексу України, відповідно до якої за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.

Таким чином, в силу правової конструкції попереднього договору, визначеної статтями 635 Цивільного кодексу України та статтею 182 Господарського кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Будь-які інші зобов`язання сторін попереднім договором встановлюватися не можуть.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, будинки, споруди.

Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв`язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".

Порядком надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду від 11 травня 2000 року № 778 передбачено обов`язкове проведення експертної оцінки майна, яке передається в оренду. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.

Нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено, що етапами укладення договору оренди державного майна є: одержання дозволу Фонду державного майна України чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення експертної оцінки майна, що орендується та проведення відповідних розрахунків орендної плати.

Таким чином, укладенню договору оренди державного майна обов`язково має передувати одержання дозволу Фонду державного майна України чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення оцінки вартості майна, що впливає на встановлення розміру орендної плати, яка є істотною умовою такого виду договорів. Відсутність проведення зазначених дій не є підставою виникнення у сторін правовідносин будь-яких зобов`язань.

Судом встановлено, що після закінчення укладеного з КЕВ м. Одеса попереднього договору основний договір оренди з відповідачем не було укладено.

Відповідно до ч.4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 15.07.2019р у справі №926/225/17 зазначив, що господарські суди, розглядаючи цей спір про стягнення неустойки за попереднім договором на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, не з`ясували правову природу цього договору, тоді як відповідно до ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України попередній договір лише встановлює обов`язок сторін протягом певного періоду (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Будь-які інші зобов`язання сторін попереднім договором встановлюватися не можуть. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Основна правова мета попереднього договору полягає у виконанні ним двох функцій: 1) спонукання до укладення основного договору, 2) фіксації умов основного договору. В силу попереднього договору сторони не мають права вимагати реального виконання зобов`язання, встановленого основним договором (передати майно, виконати роботу).

Приймаючи до уваги зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за попереднім договором у розмірі 6040,34грн (орендна плата), 11824,75грн (компенсація податку на землю), 9239,08грн (пеня), 3588,94грн (3% річних) не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами не виникли орендні правовідносини, урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Законами України «Про оренду державного та комунального майна», «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» та «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» у зв`язку із чим у позивача відсутнє право вимоги реального виконання зобов`язання, що встановлюється основним, а не попереднім договором.

Окрім того, суд зазначає, що вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки згідно з ч.2 ст.785 ГПК України у розмірі 197139,90грн не можуть бути задоволені, із врахуванням вищевикладених судом обставин щодо відсутності у позивача права вимоги реального виконання зобов`язання що встановлюється основним, а не попереднім договором.

При цьому суд зазначає, що фактична передача майна, проведення відповідачем орендних платежів та повернення майна за актом, за відсутності укладеного між сторонами основного договору оренди, здійснювалось в порушення вимог чинного законодавства і не приймаються судом до уваги при вирішенні спору по цій справі.

У зв`язку з цим суд не вбачає необхідності надання оцінки доказам здійснення відповідачем платежів по попередньому договору оренди і, відповідно, наявності чи відсутності боргу з орендної плати, оскільки між сторонами не виникли орендні правовідносини, урегульовані нормами Цивільного кодексу України та Законами України «Про оренду державного та комунального майна», «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» та «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», у зв`язку із чим у позивача відсутнє право вимоги реального виконання зобов`язання, що встановлюється основним, а не попереднім договором.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Одночасно, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до відповідача Фізичної особи-підприємця Корячко Сергія Олександровича про стягнення 227833,01грн. задоволенню не підлягають.

Судові витрати покласти на позивача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до відповідача Фізичної особи-підприємця Корячко Сергія Олександровича про стягнення 227833,01грн. - відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси.

Повне рішення складено 27 березня 2023 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова