РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/65/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за участю секретаря судового засідання Солончевої О.П., за правилами загального позовного провадження, в відкритому судовому засіданні розглянув справу

за позовом: Заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави,

вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600; e-mail: ;

в особі позивача: Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, вул. Коцюбинського, 70, м. Чернігів, 14000;

e-mail: ;

до відповідача: Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області,

вул. Незалежності, 33, с. Плиски, Ніжинський район, Чернігівська область, 16453;

e-mail: ;

предмет спору: про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування; скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав та їх припинення

за участю повноважних представників:

від прокуратури: Князев Д.В. - прокурор відділу;

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

У судовому засіданні 22.03.2023, Господарський суд Чернігівської області, на підставі частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

03.01.2023, Заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача - Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації подав позов до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, з проханням:

- визнати незаконним та скасувати рішення сесії Плисківської сільської ради від 24.11.2021 № 333-16/VІІІ "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Плисківської сільської ради", в частині передачі в власність Плисківської сільської ради земельних ділянок за кадастровими номерами: :02:000:2196, площею 1,6847 га та :02:000:2194, площею 1,7182 га;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер № 62919507 від 18.01.2022, номер запису про право власності № 46225027, та одночасно припинити за Плисківською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер № 62919076 від 18.01.2022, номер запису про право власності № 46224699, та одночасно припинити за Плисківською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на території земельних ділянок за кадастровими номерами :02:000:2196, площею 1,6847 га та :02:000:2194, площею 1,7182 га, розташована пам`ятка археології місцевого значення: курганна група-4, ІІ-І тис. до н.е. (поселення), охоронний № 3655-Чр. Відтак, з урахуванням положень статей 53, 54 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 17, 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини", спірні земельні ділянки не можуть вибувати із державної власності, як наслідок рішення Плисківської сільської ради від 24.11.2021 № 333-16/VІІІ, у частині передачі вказаних земельних ділянок у комунальну власність є незаконним та має бути скасоване в судовому порядку; вимоги про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав на спірні земельні ділянки є похідними.

Суд, ухвалою від 06.01.2023, прийняв до розгляду дану позовну заяву; відкрив провадження в справі за правилами загального позовного провадження; призначив підготовче засідання на 30.01.2023; встановив учасникам справи процесуальні строки для подачі до суду письмових заяв по суті позовних вимог.

Відповідач, у належний строк подав мотивований відзив на позов, у порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким проти задоволення позову заперечив у повному обсязі, поставив під сумнів наявність у прокурора достатніх підстав для захисту інтересів держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної адміністрації в межах цього спору. Звертав увагу на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження: розташування на спірних земельних ділянках пам`яток культурної спадщини та віднесення цих ділянок до земель історико-культурного призначення. За його доводами, ЗК України не містить заборони віднесення земельних ділянок, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, до інших категорій земель (крім земель історико-культурного призначення), за умови встановлення охоронних зон навколо таких пам`яток та дотримання режиму їх використання, на підставі статті 112 ЗК України. Зазначав, що прокурор у позові помилково вказав, що підставою набуття в комунальну власність спірних земельних ділянок є оскаржуване рішення Плисківської сільської ради № 333-16/VІІІ, оскільки цим рішенням лише затверджена документація із землеустрою з метою визначення точних координат, перелічених у ньому земельних ділянок, їх площі, кадастрових номерів тощо. Підставою набуття відповідачем права власності на спірні земельні ділянки є п.24 розділу Х ЗК України (набув чинності 27.05.2021), за яким вчинені реєстраційні дії. Звертав увагу, що п.2 оскаржуваного рішення Плисківської сільської ради стосується лише моменту реєстрації права комунальної власності в Державному реєстрі речових прав на спірні земельні ділянки, та не є підставою виникнення цього права.

Прокурор у належний строк подав письмову відповідь на відзив, у порядку статей 166, 184 ГПК України, якою підтримав правову позицію, наведену в позові. Спростовуючи доводи відповідача зазначив, що пам`ятка археології паспортизована в 1992 році, на облік взята за рішенням виконавчого комітету Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 23.03.1992 № 66. Пам`ятка позначена на карті землекористування до проекту роздержавлення земель КСП «ХХІІ партз`їзд» у 1993 році. Відповідно до облікової картки пам`ятка археології місцевого значення: курганна група-4, ІІ-І тис. до н.е., охоронний № 3655-Чр, включає два кургани, площа яких складає 1,0 га та 1,8 га, розташована на водорозподілі річок Борзна та Остер. При погодженні проекту роздержавлення земель КСП «Колос» с. Плиски 1993 року, територія вищевказаної пам`ятки була позначена на карті землекористування на площі 1,0 га та 1,8 га, в складі графічної частини Плану роздержавлення КСП «XXII партз`їзд» (попередня назва). Відповідно до умовних позначень на карті з роздержавлення земель, територія вказаної археологічної пам`ятки заштрихована червоним, під номером 4, охоронний № 3655-Чр (витяг з якого доданий до матеріалів позовної заяви), та належить до земель історико-культурного призначення. Наведені відомості також підтверджуються інформацією, наявною в технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 55,1324 га, що розташовані за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, Плисківська територіальна громада, виконаної TOB «Тандем Експерт» на замовлення Плисківської сільської ради у 2021 році (додані до матеріалів позовної заяви), з яких вбачається, що вказана пам`ятка археології місцевого значення розташована на спірних земельних ділянках.

30.01.2023, суд відклав підготовче засідання в справі на 15.02.2023, про що сторони повідомлені в порядку статей 120, 121 ГПК України.

15.02.2023, суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 06.03.2023.

Суд задовольнив клопотання прокурора та, в порядку статті 81 ГПК України, витребував у ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області для залучення до матеріалів справи засвідчену копію проєкту роздержавлення земель КСП «Колос» с. Плиски (1993 р.) та на огляд оригінал карти землекористування до проєкту роздержавлення земель КСП «ХХІІ партз`їзд» у 1993 році території Плисківської сільської ради Ніжинського (колишнього Борзнянського) району, про що виніс ухвалу від 15.02.2023.

06.03.2023, у судове засідання прибули прокурор та спеціаліст ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області; позивач та відповідач до суду не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином засобами електронного та поштового зв`язку.

Суд розпочав розгляд справи по суті.

На виконання вимог ухвали від 06.03.2023, спеціаліст ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області надав суду засвідчену копію проєкту роздержавлення земель КСП «Колос» с. Плиски (1993 р.) (попередня назва КСП «ХХІІ партз`їзд»), який залучений до матеріалів справи. Також надав оригінал карти землекористування до проєкту роздержавлення земель КСП «ХХІІ партз`їзд» у 1993 році території Плисківської сільської ради Ніжинського (колишнього Борзнянського) району, який судом оглянутий у судовому засіданні, та повернутий вказаному спеціалісту (протокол судового засідання 06.03.2023).

Суд, у порядку частини 1 статті 216 ГПК України, відклав розгляд справи по суті на 22.03.2023, про що повідомив сторін, у порядку статей 120, 121 ГПК України.

22.03.2023, у судове засідання прибув прокурор; позивач та відповідач до суду не прибули, повноважних представників не направили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином засобами електронного та поштового зв`язку.

Повторне неприбуття повноважних представників сторін у судове засідання, які неодноразово повідомлялись про судовий розгляд справи, не є перешкодою для вирішення спору по суті, за наявними матеріалами справи, з огляду на зміст частини 1 та п.2 частини 3 статті 202 ГПК України.

Суд продовжив розгляд спору по суті, заслухав прокурора, який позов підтримав у повному обсязі.

Господарський суд, розглянув подані документи і матеріали, заслухав прокурора, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Виконавчого комітету Чернігівської обласної ради народних депутатів «Про взяття під державну охорону нововиявлених пам`ятників археології» від 23.03.1992 № 66 взяті під державну охорону пам`ятки археології, розташовані на території області, зокрема в Борзнянському районі, група курганів-IV, І-ІІ тис. до н.е., розташовані в с. Плиски, Плисківської сільської ради, 0,4 км на схід від села (розорюється).

Пам`ятка археології паспортизована в 1994 році.

За паспортом на пам`ятку археології - група курганів-IV, І-ІІ тис. до н.е. (№ 3655), яка розташована на водорозподілі річок Борзна та Остер, на південь від невеликого струмка, та складається з п`яти насипів, з яких центральний курган (висота 1,5 м, діаметр 60 м) розміщений на межі оранки та лугу, на відстані 100-400 м на південний захід та схід від центрального кургану знаходяться інші насипи (висота 0,5 - 1,2 м, діаметр 30-45 м). Пам`ятка надає додаткові дані про поховальний обряд кочових племен І-ІІ тис. до н.е.

Перелічені відомості внесені до облікової картки пам`ятки археології місцевого значення (охоронний № 3655).

Пам`ятки археології нанесені на карту землекористування до проєкту роздержавлення земель КСП "Колос" у 1993 році (попередня назва - КСП «ХХІІ партз`їзд»), із зазначенням площі та номеру за державним обліком, у тому числі пам`ятка археології - група курганів- IV, І-ІІ тис. до н.е. (охоронний № 3655), оригінал якої суд дослідив у судовому засіданні 06.03.2023, та виходячи з умовних позначень, установив, що земельні ділянки, на яких розміщені пам`ятки археології, в тому числі під охоронним № 3655 (порядковий номер 4), віднесені до земель історико-культурного призначення, що належать до державного фонду та не підлягають розпаюванню.

З технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 55,1324 га, що розташовані за адресою: Чернігівська область, Ніжинський район, Плисківська територіальна громада, виготовленої в 2021 році на замовлення Плисківської сільської ради, ТОВ «Тандем Експерт» вбачається, що:

- на земельній ділянці площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196, наявне обмеження в використанні (01.02) в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини; земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення (рілля);

- на земельній ділянці площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194, наявне обмеження в використанні (01.02) в вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини; земельна ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення (рілля).

За поясненнями інженера-землевпорядника ТОВ «Тандем Експерт» Гелевери О.О., згідно з листом від 31.10.2022 № 4670-22 (на запит прокуратури), при розробленні технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації вказаних земель, використані вихідні дані, а саме проект роздержавлення земель, де вказані обмеження в використанні земель - територія археологічної пам`ятки. Відповідно до Переліку обмежень щодо використання земель та земельних ділянок (затверджений постановою КМУ від 17.10.2012 № 1051) код обмеження в використанні земельних ділянок відповідає 01.02 - зона охорони навколо культурної спадщини; зміст обмеження - охоронна зона навколо об`єкта історико-культурного призначення.

Таким чином, наявними матеріалами справи підтверджений факт розміщення на спірних земельних ділянках археологічної пам`ятки місцевого значення, що взята на державний облік.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації вказану технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель не погоджував.

Натомість Департамент, у листі від 10.02.2022 № 14-426/8 (на запит прокуратури), підтвердив факт розміщення на території земельних ділянок, з кадастровими номерами :02:000:2196 та :02:000:2194, пам`ятки археології місцевого значення, курганної групи - IV, І-ІІ тис. до н.е., охоронний № 3655-Чр, що взята на облік рішенням виконкому Чернігівської обласної Ради народних депутатів від 23.03.1992 № 66, позначена на карті землекористування до проєкту роздержавлення земель КСП «ХХІІ партз`їзд» у 1993 році.

За поясненнями Департаменту (в листах від 07.07.2021 № 15-909/8, від 26.08.2022 № 15-1211/8, від 19.09.2022 № 15-1380/8) він неодноразово повідомляв Плисківську сільську раду про необхідність укладення охоронних договорів на пам`ятки археології, розміщені на території Плисківської ТГ, про що надав листи від 14.01.2020 № 15-151/8, від 18.11.2021 № 15-3470/8.

24.11.2021, Плисківська сільська рада (16 сесія 8-го скликання) прийняла рішення № 333-16/VIII, за яким: (п.1) затверджена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 55,1324 га, розташованих за адресою: Чернігівська область, Борзнянський район, Плисківська сільська рада, в тому числі щодо земельної ділянки площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196, та земельної ділянки площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194 (спірні); (п.2) вирішила зареєструвати земельні ділянки (в тому числі спірні) в комунальну власність.

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (сформовані 21.06.2022 за № 303241156 та № 303241020), державним реєстратором прийняті рішення про державну реєстрацію права комунальної власності за Плисківською сільською радою, індексний номер № 62919507 від 18.01.2022 та індексний номер № 62919076 від 18.01.2022:

- на земельну ділянку площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208;

- на земельну ділянку площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208.

Підстава державної реєстрації - Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції»; серія та номер: 1423-ІХ, прийнятий Верховною Радою України 28.04.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор зазначив, що земельні ділянки площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194, та площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196, розташовані на території Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, належать до об`єктів обмежених у цивільному обороті та можуть перебувати виключно в державній власності, оскільки в межах цих ділянок знаходиться пам`ятка археології місцевого значення, а саме: група курганів-IV, І-ІІ тис. до н.е., що взята на облік за рішенням Виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 № 66.

Відтак, за доводами прокурора, рішення Плисківської сільської ради (16 сесія 8-го скликання) від 24.11.2021 № 333-16/VІІІ в частині передачі в комунальну власність спірних земельних ділянок є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку; так само як і рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності за Плисківської сільською радою на ці земельні ділянки, з одночасним припиненням речових прав Плисківської сільської ради. Обраний спосіб захисту, на думку прокурора, забезпечить ефективне поновлення порушених прав держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, з огляду на протиправне вибуття з власності держави спірних земельних ділянок.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідач у відзиві на позов ставив під сумнів наявність у прокурора достатніх правових підстав для представництва інтересів держави в межах наявного спору в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За частиною 4 статті 23 Закону №1697-VII наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Відповідно до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (частина 4 статті 23 Закону №1697-VII).

За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказаною нормою гарантований захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його у власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність.

Відтак виправданість втручання в право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.

При цьому, Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що в демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи «Delcourtv.Belgium», «Belletv.France»). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення в справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення в справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.01.1986).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні в справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив: «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний, публічний інтерес.

Випадки протиправного вибуття земель історико-культурного призначення з державної власності порушують інтереси держави, як власника, щодо реалізації, передбаченого частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) права вільно користуватися та розпоряджатися таким майном через уповноважений орган виконавчої влади і є підставою для застосування органами прокуратури заходів цивільно-правого характеру.

У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі, держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.

Згідно з п.4, підпунктом 66 п.5 Положення про Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови Чернігівської обласної державної адміністрації від 17.03.2020 № 160, основним завданням Департаменту є забезпечення реалізації державної політики у сфері культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, музейної справи, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин на території Чернігівської області. Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень здійснює контроль за виконанням Законів України «Про охорону культурної спадщини», «Про охорону археологічної спадщини», інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини в частині охорони пам`яток археології, історії та монументального мистецтва.

Відповідно до підпунктів 67, 70, 71, 74 - 76, 78, 83, 84, 88 п.5 Положення, Департамент забезпечує охорону об`єктів культурної спадщини, захист історико-культурного середовища, організацію роботи з обліку, охорони, дослідження, використання та популяризації культурної спадщини в частині пам`яток археології, історії та монументального мистецтва; здійснює контроль за укладенням охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини; організовує та координує роботи з визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їх зон охорони; проводить обстеження об`єктів культурної спадщини щодо дотримання вимог їх охорони та використання; інформує центральний орган виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини про пошкодження, руйнування, загрозу пошкодження, руйнування пам`яток, що знаходяться на території області; призначає відповідні охоронні заходи на пам`ятки місцевого значення та їх територіях у разі виникнення загрози їхнього руйнування, пошкодження внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; готує пропозиції для подання центральному органу виконавчої влади в сфері охорони культурної спадщини про занесення (вилучення) об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення відповідних змін до нього; про занесення відповідних територій до Списку історичних населених місць України та Списку охоронюваних археологічних територій України; погоджує проекти (технічну документацію) із землеустрою відведення земельних ділянок; погоджує відчуження або передачу пам`яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування чи управління; надає довідки щодо можливості викупу земельних ділянок тощо.

За п.15 Положення, Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в установах Державної казначейської служби та інші реквізити.

Отже, Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, як орган державної влади, який здійснює контроль у сфері охорони культурної спадщини у Чернігівській області та в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації, листами від 04.02.2022 № 797вих.22, від 01.07.2022 № 2164вих.22, від 15.09.2022 № 3934вих.22, проінформований прокуратурою про виявлене порушення за фактом вибуття з державної власності спірних земельних ділянок, в межах яких розміщена пам`ятка археології місцевого значення (охоронний № 3655).

Водночас Департамент не вжив ефективних заходів, спрямованих на повернення спірної земельної ділянки у власність держави.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону № 1697-VII, прокурор, листом від 10.11.2022 № 5427вих-22, попередньо до звернення з відповідним позовом до суду, попередив Департамент про його скерування.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган (1); у разі відсутності такого органу (2).

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду із позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом належних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

З аналізу наявних матеріалів справи суд доходить висновку про невжиття Департаментом належних заходів упродовж року після того, як йому стало відомо про порушення інтересів держави, а відтак і про його бездіяльність.

У даному випадку «нездійснення захисту» полягає в тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень - Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації, за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту до суду не звертався, незважаючи на очевидний характер порушень та обізнаність про них.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Департаменту.

При цьому, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зроблений висновок, що незалежно від причин неможливості самостійно звернутися до суду вже сам факт незвернення уповноваженого органу з позовом свідчить про те, що вказаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки.

За наведених мотивів суд погоджується з доводами прокурора, що Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації є компетентним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, та відхиляє доводи відповідача про відсутність у нього таких повноважень.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що прокурор правильно визначив позивача в цій справі.

В якості правової підстави позову в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення Плисківської сільської ради (16 сесії 8-го скликання) від 24.11.2021 № 333-16/ VIII «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Плисківської сільської ради» прокурор посилається на порушення норм ЗК України та Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-ІІІ.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 14 Конституція України гарантує право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За п.34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відповідно до закону вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, ЗК України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

27.05.2021, набув законної сили Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції» № 1423-ІХ від 28.04.2021, яким розділ Х Перехідних положень ЗК України доповнений п.24, за змістом якого: з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані в земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Плисківська сільська рада, на підставі вказаного Закону, затвердила технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та, як наслідок, сформувала земельні ділянки як об`єкти цивільних прав, зареєструвала за собою в комунальну власність, зокрема земельні ділянки площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194, та площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196 (спірні).

Підстава для державної реєстрації - Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції» № 1423-ІХ від 28.04.2021.

З урахуванням установлених обставин, доводи прокурора про те, що рішення Плисківської сільської ради (16-ї сесії 8-го скликання) «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Плисківської сільської ради» від 24.11.2022 № 333-16/VІІІ є підставою вибуття з державної в комунальну власність спірних земельних ділянок, не знайшли підтвердження в ході розгляду наявного спору.

За висновком суду, правові підстави для визнання в судовому порядку недійсним та скасування рішення Плисківської сільської ради (16-ї сесії 8-го скликання) від 24.11.2022 № 333-16/VІІІ, відсутні. Відтак суд відмовив у задоволенні позову в цій частині вимог.

Разом з тим, вибуття в комунальну чи приватну власність земельної ділянки історико-культурного значення, на якій розташована пам`ятка археології, суперечить вимогам законодавства.

Суб`єктом права на землі державної власності, за статтею 80 ЗК України є держава, яка реалізує це право на землі державної власності через відповідні органи державної влади.

Виходячи зі змісту статей 53, 54 ЗК України, до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності.

Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, об`єктів культурної всесвітньої спадщини, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, які надані та використовуються для потреб охорони культурної спадщини, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) установлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель.

Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини в сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захист традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовані положеннями Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-ІІІ, яким зокрема закріплено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За дефініцією, наведеною в статті 1 Закону № 1805-ІІІ, пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взятий на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» археологічний об`єкт культурної спадщини це рештки життєдіяльності людини (нерухомі об`єкти культурної спадщини: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, стоянок, укріплень, військових таборів, виробництв, іригаційних споруд, шляхів, могильники, культові місця та споруди, їх залишки чи руїни, мегаліти, печери, наскельні зображення, ділянки історичного культурного шару, поля давніх битв, а також пов`язані з ними рухомі предмети), що містяться під земною поверхнею та під водою і є невідтворним джерелом інформації про зародження і розвиток цивілізації.

Відповідно до п.3 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Суд установив, що пам`ятка археології: курганна група-IV, І-ІІ тис. до н.е., взята на державний облік на підставі рішення виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 № 66. Паспортизація пам`ятника історії та культури СРСР (пам`ятка археології) проведена в 1994 році (№ 3655).

Пам`ятка археології нанесена на карту землекористування до проекту роздержавлення земель КСП «Колос» (попередня назва - КСП «XXII партз`їзд») у 1993 році, під порядковим номером 4 (взятий на державний облік за номером 3655).

Враховуючи умовні позначення нанесені на карту, земельні ділянки на яких розміщені пам`ятки археології віднесені до земель історико-культурного призначення, що належать до державного фонду та не підлягають розпаюванню.

Суд, у судовому засіданні 06.03.2023, оглянув оригінал карти землевпорядкування до проекту роздержавлення земель КСП «Колос», яка була надана Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області.

За статтею 6 Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» від 13.07.1978 № 3600-IX (що діяв на день прийняття рішення про взяття на державний облік пам`ятки археології та паспортизацію) до пам`яток археології віднесені: городища, кургани, залишки стародавніх поселень, укріплень, виробництв, каналів, шляхів, стародавні місця поховань, кам`яні скульптури, наскальні зображення, старовинні предмети, ділянки історичного культурного шару стародавніх населених пунктів.

Статтею 8 цього Закону унормовано, що виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів у межах прав, наданих законом, забезпечують виявлення, облік, охорону і використання пам`яток історії та культури, що знаходяться на території Ради, залучають громадськість до проведення заходів по охороні, використанню і пропаганді цих пам`яток, організують шефство підприємств, установ, організацій над ними, забезпечують додержання законодавства про охорону і використання пам`яток історії та культури.

Виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) Рад народних депутатів затверджують переліки пам`яток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання пам`яток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Таким чином, зазначена пам`ятка є пам`яткою культурної спадщини відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини», а спірні земельні ділянки, на яких розміщена ця пам`ятка, - землями історико-культурного призначення.

Статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» № 1805-ІІІ врегульовані питання суб`єктів права власності на пам`ятки. За частинами 1 та 2 цієї статті, пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати в державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються за законом. Усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю.

Одночасно частина 6 цієї статті визначає, що землі на яких розташовані пам`ятки археології, перебувають у державній власності або вилучаються (викуповуються) в державну власність в установленому законом порядку, за винятком земельних ділянок, на яких розташовуються пам`ятки археології - поля давніх битв.

Отже, діюче законодавство безальтернативно визначає для пам`яток археології та земель, на яких вони розташовані, єдину форму власності - державну, а в випадку, якщо така земельна ділянка не перебуває в державній власності, - остання підлягає обов`язковому вилученню або викупу державою.

За статтею 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЗК України землі історико-культурного призначення відносяться до особливо цінних земель.

Виходячи з принципу використання земельних ділянок за цільовим призначенням (стаття 96 ЗК України), на землях історико-культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню.

Суд, у ході вирішення наявного спору, встановив, що на земельних ділянках: площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194, та площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196, знаходиться об`єкт культурної спадщини, пам`ятка археології: курганна група-IV, І-ІІ тис. до н.е., взята на державний облік на підставі рішення виконкому Чернігівської обласної ради народних депутатів від 23.03.1992 № 66, про що зокрема свідчить затверджена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 55,1324 га, розробником якої є ТОВ «Тандем Експерт», інженер-землевпорядник Гелевера О.О. (сертифікат № 013486 від 05.07.2017).

За поясненнями інженера-землевпорядника Гелевери О.О., при розробленні технічної документації із землеустрою, враховуючи вихідні дані проекту роздержавлення земель, установлені обмеження в використанні цих земельних ділянок за кодом 01.02, у вигляді охоронної зони навколо об`єкта культурної спадщини - територія археологічної пам`ятки.

З установлених судом обставин вбачається, що земельні ділянки площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194, та площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196, на яких розміщена пам`ятка археології, протиправно вибули з державної в комунальну власність.

Закон України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-ІІІ (набув чинності 12.07.2000) є спеціальним законодавчим актом по відношенню до ЗК України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (набув чинності 01.01.2002).

Частина 1 статті 54 ЗК України передбачає, що землі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Дана норма встановлює загальне правило відносно форм власності земель віднесених за цільовим призначенням до категорії земель історико-культурного призначення. Натомість спеціальна норма, закріплена в статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», передбачає виключення із загального правила, за змістом якої землі на яких розміщені пам`ятки археології перебувають виключно в державній власності.

За висновком суду, до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення спеціального законодавчого акту - Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 № 1805-ІІІ.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Згідно з частиною 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина 2 статті 4 ГПК України).

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в частині 2 статті 16 ЦК України та частині 2 статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) одним з яких є відновлення становища, що існувало до порушення.

Обраний спосіб захисту має забезпечити ефективне поновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів, або попередити їх порушення на майбутнє.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За п.1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи в випадку, передбаченому п.1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведена державна реєстрація прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи в випадку, передбаченому п.1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав.

Отже, з метою ефективного захисту порушених прав ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав на майно, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду в постанові від 23.06.2020 у справі № 906/516/19.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні за змістом висновки наведені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Прокурор, звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, вибрав належний спосіб захисту, оскільки задоволення вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права комунальної власності та припинення цього права забезпечує відновлення прав держави на земельні ділянки площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194, та площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196, шляхом повернення до попереднього стану, що існував до вчинення цих реєстраційних дій.

При ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат (п.5 частина 1 статті 237 ГПК України).

За статтею 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, за рахунок відповідача має бути відшкодований судовий збір у розмірі 4962,00 грн.

Керуючись статтями 42, 46, 53, 73, 74, 76 - 80, 91, 123, 129, 165 - 167, 178, 184, 202, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Заступника керівника Ніжинської окружної прокуратури (вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600; ) в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної адміністрації (вул. Коцюбинського, 70, м. Чернігів, 14000; ) до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (вул. Незалежності, 33, с. Плиски, Ніжинський район, Чернігівська область, 16453; ), задовольнити частково.

2. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер № 62919507 від 18.01.2022, номер запису про право власності № 46225027, та одночасно припинити за Плисківською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області () в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,7182 га, кадастровий номер :02:000:2194, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208.

3. Скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, індексний номер № 62919076 від 18.01.2022, номер запису про право власності № 46224699, та одночасно припинити за Плисківською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області () в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку площею 1,6847 га, кадастровий номер :02:000:2196, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області (вул. Незалежності, 33, с. Плиски, Ніжинський район, Чернігівська область, 16453; ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000; ) судовий збір у сумі 4962,00 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 29.03.2023.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко