РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2023Справа № 910/969/22 (757/135/22-ц)
За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, оф. 62, ідентифікаційний номер 39173811)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фізична особа-підприємець Шкляров Всеволод Сергійович ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

про розірвання договору та відшкодування збитків у розмірі 490 765,00 грн та моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

в межах справи №910/16249/19

За заявою Фізичної особи-підприємця Роскіна Олега Романовича ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, оф. 62, ідентифікаційний номер 39173811)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

секретар судового засідання Судак С.С.

Представники учасників:

від позивача - Ільїна Д.В.,

від відповідача - не з`явилися,

третя особа - Шкляров В.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/969/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна".

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фізичної особи-підприємеця Шклярова Всеволода Сергійовича про розірвання договору та відшкодування збитків у розмірі 490 765,00грн та моральної шкоди у розмірі 500 000,00грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.01.2022 позовну заяву залишено без руху, та надано позивачу час для виправлення зазначених судом недоліків.

02.02.2022 на виконання ухвали суду від 12.01.2022 представником позивача подана заява про усунення недоліків з додатками.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2022 відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 22.09.2022 справу 757/135/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна", третя особа фізична особа-підприємець Шкляров Всеволод Сергійович про розірвання договору та відшкодування збитків - передано до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа №910/969/22 про неплатоспроможність боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна".

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду вказану справу передано на розгляд судді Мандичеву Д.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 прийнято справу № 757/135/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фізичної особи-підприємеця Шклярова Всеволода Сергійовича про розірвання договору та відшкодування збитків у розмірі 490 765,00грн та моральної шкоди у розмірі 500 000,00грн до розгляду в межах справи № 910/969/22 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна". Підготовче засідання призначено на 18.01.23.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.12.2022 призначити підготовче засідання на 01.02.2023.

31.01.2023 до суду надійшло клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" арбітражного керуючого Перепелиці В.В. про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.02.2023 закрито підготовче провадження у справі № 910/969/22 (757/135/22-ц). Призначено справу № 910/969/22 (757/135/22-ц) до розгляду по суті на 15.03.2023.

15.03.2023 до суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" арбітражного керуючого Перепелиці В.В. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні 15.03.2023 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Третя особа надала усні пояснення у справі, аналогічні викладеним письмово.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, проте про дату, час та місце проведення засідання повідомлений належним чином.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.04.2019 між ТОВ "Музенідіс Тревел Україна", який діє від імені та в інтересах, зокрема, Туристичної компанії MOUZENIDIS TRAVEL А.Е. (принципал), та Фізичною особою-підприємцем Шкляровим Всеволодом Сергійовичем (агент) укладено агентський договір на реалізацію туричтичного продукту № АДТА/19-KIV.00444.

15.01.2020 ТОВ "Музенідіс Тревел Україна", який діє від імені та в інтересах зокрема, Туристичної компанії MOUZENIDIS TRAVEL А.Е. (туроператор), укладено зі ОСОБА_1 (разом із чотирма туристами - замовник) договір на туристичне або обслуговування у формі ваучера № KSD06080АВ на тур у Грецію з 09.08.2020 по 22.08.2020.

На виконання умов договору ОСОБА_1 сплачено на користь ФОП Шклярова В.С., як турагента, грошові кошти в сумі 490 765,00 грн. Дані кошти зараховані ТОВ "Музенідіс Тревел Україна" в якості оплати за тур, що підтверджується листом бронювання готелю, роздруківкою з веб-сайту відповідача про оформлення туру.

У подальшому, внаслідок внутрішніх організаційних проблем ТОВ "Музенідіс Тревел Україна" тур перенесено на 09.08.2021 по 22.08.2021.

Натомість, відповідні туристичні послуги позивачу не були надані, що зумовило його звернення з даним позовом до суду.

У письмових поясненнях на позов третя особа зауважила, що відповідач не надав позивачу обумовлені ваучером туристичні послуги, які були в повному обсязі оплачені позивачем.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про туризм" туристичні оператори юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність.

Відповідно до частин першої-третьої статті 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, коли це відбулося з вини туриста (частина восьма статті 20 Закону України "Про туризм").

Відповідно до ч. 9 ст. 20 Закону України "Про туризм" туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста.

Згідно з ч. 10 ст. 20 Закону України "Про туризм" турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою.

Як передбачено ч. 12 ст. 20 Закону України "Про туризм" туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь.

У статті 23 Закону України "Про туризм" визначено, що ваучер форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону.

Статтею 33 Закону України "Про туризм" передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частин першої, другої статті 32 Закону України "Про туризм" за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем сплачено грошові кошти в сумі 490 765,00 грн. за виданим ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» ваучером № KSD06080АВ на тур у Грецію з 09.08.2020 по 22.08.2020.

Утім, ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» виконання прийнятих зобов`язань за ваучером № KSD06080АВ по наданню сформованого турпродукту на суму перерахованих позивачем коштів у сумі 490 765,00 грн. не здійснило.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 25 Закону України "Про туризм" встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

За правилом ч. 11 ст. 20 Закону України «Про туризм» туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Тобто, згідно із наведеною нормою закону саме туроператор несе відповідальність перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року у справі № 569/16256/19 (провадження № 61-9034св20), від 30 серпня 2021 року у справі № 559/1604/18 (провадження № 61-782св20).

Таким чином, враховуючи, що ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» не надало передбачені ваучером № KSD06080АВ туристичні послуги та не повернуло позивачу повну суму сплачених коштів за замовлені туристичні послуги, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Музенідіс Тревел Україна» сплачених позивачем грошових коштів у розмірі 490 765,00 грн.

Щодо пред`явлених позовних вимог про стягнення з відповідача 500 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання договору про надання туристичних послуг та відмовою в поверненні грошових коштів, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно із Глобальним етичним кодексом туризму, туристичну діяльність необхідно здійснювати в гармонії із специфічними особливостями і традиціями приймаючих регіонів і країн, дотримуючись при цьому їх законів, звичаїв і традицій.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини четвертої статті 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У той же час, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами завдання відповідачем моральної шкоди, яка призвела до погіршення або позбавлення можливості реалізації позивачем своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Ураховуючи те, що вимоги позову в цій частині не обґрунтовані належним чином та не доведені жодними доказами, суд дійшов висновку в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 500 000,00 грн. моральної шкоди відмовити.

Також суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позовної вимоги про розірвання договору про надання туристичних послуг від 15.01.2020, оформленого у вигляді ваучера, оскільки позивачем не доведено істотності його порушення ТОВ «Музенідіс Тревел Україна».

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 3 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем - ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, позивачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 25 500,00 грн., що складаються з: 3 000,00 грн. - правовий аналіз наданих документів; 9 000,00 грн. - підготовка позовної заяви; 3 000,00 грн. - підготовка заяви про усунення недоліків та заяви про виклик свідка; 3 500,00 грн. - участь у судовому засіданні (підготовче провадження); 3 500,00 грн. - участь у судовому засіданні (підготовче провадження); 3 500,00 грн. - участь у судовому засіданні (розгляд по суті).

Відповідно до частини 2 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, згідно частини 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом із цим, відповідне клопотання відповідачем про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявлялося.

Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу. Дана правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 18.12.2018 р. у справі №910/4881/18.

У той же час, виходячи з пункту 1 частини 2 статті 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката має бути підтверджений відповідними доказами.

Оскільки розгляд справи в підготовчому провадженні проводився в одному засіданні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу заявлених витрат щодо двох підготовчих засідань. Також не підлягають розподілу витрати на підготовку заяви про виклик свідка та усунення недоліків позовної заяви, так як виклик свідка до судового засідання не здійснювався, та наявність недоліків у позовні заяві не відноситься до безумовних витрат, що мають бути покладені на відповідача.

Відтак, суд дійшов обґрунтованого висновку про здійснення розподілу витрат позиваач на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 19 000,00 грн.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, оф. 62, ідентифікаційний номер 39173811) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 490 765 (чотириста дев`яносто тисяч сімсот шістдесят п`ять ) грн. 00 коп. вартості туристичних послуг, та 9 411 (дев`ять тисяч чотириста одинадцять) грн. 45 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Музенідіс Тревел Україна" (01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 9/2, оф. 62, ідентифікаційний номер 39173811) у дохід Державного бюджету України 4 907 (чотири тисячі дев`ятсот сім) грн. 65 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.03.2023

Суддя Д.В. Мандичев