ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2023 р. Справа№ 927/743/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Чорногуза М.Г.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан»

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2022 (повний текст складено 21.12.2022) та додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2022

у справі №927/743/22 (суддя Романенко А.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВВ-Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан»

про стягнення 239 797,78 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВВ-Груп» (далі, позивач або ТОВ «ВВВ-Груп») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» (далі, відповідач або ТОВ «Володан») про стягнення збитків у сумі 239 797,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем, як перевізником, умов договорів-заявок на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 11.07.2022, а саме незабезпечення ним під час перевезення схоронності товару (цибулі обсягом 9862 кг) внаслідок недотримання температурного режиму, що призвело до псування товару в указаному обсязі та його утилізації.

Короткий зміст рішення та додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2022 у справі №927/743/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВВ-Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» про стягнення 239 797,78 грн задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВВ-Груп» 239 172,82 грн збитків та 3 587,59 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність складу цивільного правопорушення, зокрема, неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо забезпечення схоронності вантажу на час його перевезення (не дотримання температурного режиму), що спричинило позивачу збитки в сумі 239 172,82 грн у вигляді вартості втраченого (зіпсованого) товару, з урахуванням митних та транспортних витрат, а також додаткових витрат, пов`язаних з виконанням робіт по перебиранню та утилізації зіпсованого товару.

Відповідач не довів наявність підстав для звільнення його від відповідальності, зокрема, відсутність його вини за фактом втрати (пошкодження) частини вантажу, перевезення якого мало бути вчинено ним з дотриманням відповідного температурного режиму, згідно з погодженими сторонами умовами в договорах - заявках від 11.07.2022.

Судом відмовлено в частині вимог про стягнення 624,96 грн, оскільки позивачем невірно визначено сумарний розмір витрат на митне оформлення вантажу за міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR-2), відтак, при розрахунку загального розміру збитків допущено помилку.

19.12.2022 від позивача до Господарського суду Чернігівської області надійшло письмове клопотання про ухвалення додаткового рішення у справі №927/743/22 щодо розподілу судових витрат з проханням стягнути на його користь з відповідача 20 000,00 грн судових витрат на професійну правову допомогу.

Додатковим рішенням Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2022 у справі №927/743/22 присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВВ-Груп» 19 947,88 грн судових витрат на професійну правову допомогу.

Приймаючи додаткове судове рішення суд, беручи до уваги ступінь складності справи (спір щодо відшкодування збитків, завданих під час перевезення товару в міжнародному сполученні є складним та потребує доведення складу цивільного правопорушення, вивчення та аналізу судової практики), ціну позову, характер та обсяг наданих адвокатом послуг (включаючи підготовку справи до розгляду, складання позовної заяви, письмової відповіді на відзив, участь в 4 судових засіданнях), виходячи з принципу розумності, справедливості та пропорційності, керуючись пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вирішив, що за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам у сумі 19 947,88 грн, що документально обґрунтовані.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, 10.01.2023 (про що свідчить штамп відділу документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду) засобами електронного зв`язку Товариство з обмеженою відповідальністю «Володан» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2022 та додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2022 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВВ-Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- судом першої інстанції зроблений неправильний висновок щодо неналежного виконаним відповідачем договірних зобов`язань щодо забезпечення схоронності вантажу на час його перевезення (недотримання температурного режиму). Так, судом досліджені Акти експертного висновку якості продукції з постачання від 19.07.2022 та від 22.07.2022, однак у даних актах відсутня інформація, у який саме спосіб та якими засобами контролю, технічними чи іншими засобами встановлено невідповідність нормам зберігання. До того ж позивачем до позовної заяви не було надано належних доказів того, що при прийомі вантажу представниками вантажоодержувача ТОВ «АТБ-Маркет» проводилось вимірювання температури в будці рефрижератора відразу після її відкриття. Суд першої інстанції залишив поза увагою доводи відповідача стосовно доказів начебто перевищення температурного режиму - не встановлено ні часу та умов здійснення температурного заміру, ні приладу, яким здійснено температурний замір та доказів здійснення такої фіксації (наприклад, фотографії пірометра з відповідними даними вимірювання) до матеріалів справи не долучено;

- судом першої інстанції взагалі не звернуто уваги на той факт, що в момент розвантаження вантажу вантажоодержувач не зробив відповідної відмітки (зауваження щодо якості прийнятого товару) на CMR у зв`язку із пошкодженням вантажу;

- судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення пункту 15 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, згідно якого у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в додатку 4 до вказаних Правил. Акту, передбаченого пунктом 15 Правил № 363 та у якому уповноваженими особами було б зафіксовано будь-які обставини, які б свідчили про порушення з боку відповідача, позивачем не надано. Крім того, не надано акту експертизи, складеного уповноваженою особою, якою б було встановлено зіпсування вантажу;

- судом першої інстанції проігноровано та не надано оцінки в судовому рішенні тій обставині, що позивачем була заявлена претензія про стягнення збитків поза межами строків, передбаченими Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року;

- суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що перебирання, сортування та пакування цибулі стосувалось саме тієї продукції, яка перевозилась відповідачем відповідно до CMR від 15.07.2022. Матеріали справи не містили доказів зіпсування вантажу саме відповідачем та що перебирання, сортування та пакування саме того вантажу, що перевозився відповідачем. Неможливо ідентифікувати товар, який передавався на утилізацію та який було утилізовано, а також про передачу товару на утилізацію відповідач не повідомлявся, тобто дії позивача при передачі товару на утилізацію та проведення самої утилізації здійснювались за відсутності та повідомлення відповідача;

- щодо підстав оскарження додаткового судового рішення, відповідач вказав, що представником позивача до закінчення судових дебатів не було зроблено заяви у порядку частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України; наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто з відповідача 19 947,88 грн судових витрат на професійну правову допомогу.

Також у відзиві відповідач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції складає - 20 000,00 грн.

У прохальній частині апеляційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю «Володан» викладено клопотання щодо повідомлення про дату, час та місце апеляційного розгляду справи №927/743/22.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

13.02.2023 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просив суд залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Позивач у відзиві наголосив на наступному:

- тягар доказування забезпечення належного температурного режиму при перевезенні товару згідно норм Конвенції лежить саме на перевізнику. Актами експертного висновку якості продукції з постачання від 22.07.2022 та від 19.07.2022 встановлено недотримання відповідачем температурного режиму в транспортних засобах, бо зафіксована температура при прийманні товару - 18,5 та 14,3 градуси Цельсія, відповідно, що є порушенням вимог Договорів-заявок та CMR. Представниками відповідача, тобто водіями, при прийманні товару не заявлено про невідповідність чи невірність встановлення температури в транспортних засобах, а доступ до таких транспортних засобів не міг бути отриманий без волі водіїв відповідача. Нормами діючого законодавства не встановлено обов`язку щодо оформлення при прийманні товару саме «акту про порушення температурного режиму»;

- щодо способу приймання товару, на незазначення якого посилається відповідач, зауважуємо на тому, що стан товару (цвіль, опіки тощо) при його прийманні визначався відповідно до пункту 5.2.3. ДСТУ 3234-95 «Цибуля ріпчаста свіжа. Технічні умови», згідно до якого «зовнішній вигляд, запах, смак, наявність пошкоджених цибулин визначають органолептично» (органолептичний метод - це метод визначення якості продукції безпосередньо за допомогою органів відчуттів людини). Тому, вбачається, що в Актах експертного висновку якості продукції з постачання від 22.07.2022 та від 19.07.2022 не повинна була бути зазначеною інформація про спосіб та засоби контролю;

- відповідач в апеляційній скарзі перекручує фактичні обставини, що склались, та продовжує зазначати, що начебто вантажовідправником є позивач, а вантажоодержувачем є ТОВ «АТБ-маркет», що не відповідає дійсності. Як вбачається із змісту двох CMR від 15.07.2022, вантажовідправником є компанія PHU Ldservice tukasz Dgbrowski (Польща, м. Варшава), а вантажоодержувачем є ТОВ «ВВВ-груп», тобто позивач. І самі такі фактичні обставини справи вірно встановлено судом в оскарженому рішенні;

- норми Конвенції не містять будь-яких положень щодо імперативного обов`язку підписання міжнародної товарно-транспортної накладної CMR саме вантажоодержувачем. Йдеться лише про одержання вантажу, відмову від нього, пред`явлення претензії тощо. Заявления одержувачем товару перевізнику про пошкодження товару, фіксація такого порушення у такий спосіб (шляхом складання відповідного акту) не протирічить нормам Конвенції. Непідписання CMR з боку вантажоодержувача може свідчити лише про неприйняття ним товару, і не може породжувати будь-які інші правові наслідки, як і не може встановлювати будь-які обов`язки для вантажоодержувача (як про це наполягає відповідач);

- відповідач жодним чином не доводить забезпечення ним дотримання температурного режиму при перевезенні товару за двома CMR, що безумовно свідчить про протиправність поведінки відповідача. Відповідач не заперечує того факту, що товар був доставлений неякісним та в неналежному стані, що міг би довести належними і допустимими доказами, яких в матеріалах справи не має. Відповідач минає питання відсутності його відповіді на претензію позивача. При оплаті послуг відповідача позивач у платіжному дорученні №461 від 27.07.2022 зазначив «за автотранспортні послуги з порушенням температурних режимів, маршрут Польща-Краковець-Узин 1347 ЕР/СВ 5843 ХР, зг. рах №145 від 18.07.22р.», що також не знайшло будь-якої реакції від відповідача, окрім як мовчазне розуміння порушення умов міжнародних перевезень за Договорами-заявками;

- виходячи із змісту статті 30 Конвенції, ця норма регламентує випадки, коли одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу. У даній справі, по-перше, прийняття товару здійснювалось позивачем з належною перевіркою стану товару разом з перевізником (його водіями), при чому водії відмовилися від підписання документів, що засвідчували результати такої перевірки. По-друге, за результатом прийняття вантажу, в той же день відповідач знав про пошкодження вантажу, і не міг не знати, бо цей же вантаж тими ж самими транспортними засобами відповідача було доставлено на склад ФОП Герасименко К.М. для здійснення перебирання пошкодженого вантажу;

- заперечення відповідача щодо відсутності будь-яких доказів на підтвердження того, що перераховані види послуг з перебирання, сортування, пакування та утилізації зіпсованого товару стосується спірного вантажу, судом залишено поза увагою, оскільки загальна вага вантажу (цибулі ранньої ріпчастої) та період, у який цей вантаж був доставлений кінцевому вантажоодержувачу, повністю відповідає вантажу, що транспортувався відповідачем, та періоду, в якому зафіксовано факт його псування, що вимагало негайного вчинення позивачем ряду дій з метою попередження втрати (псування) всього обсягу товару. Позивач заявляє, що будь-яких інших правовідносин з іншими перевізниками чи постачальниками/покупцями щодо перебирання, сортування та пакування цибулі ранньої 1 гатунку у кількості 31000 кг у нього немає;

- господарським судом в оскарженому додатковому рішенні вірно встановлено, що позивачем у поданій позовній заяві повідомлялося, що в порядку та строки, визначені частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, ним будуть подані належні докази на підтвердження фактичного розміру судових витрат на правничу допомогу, понесеного в межах даної справи, орієнтовний розмір якого на момент подачі позовної заяви становив 10 000,00 грн, тому наведена заява відповідача про начебто порушення позивачем порядку, передбаченого частиною 8 статті 129 ГПК України Господарського процесуального кодексу України;

- щодо того, що начебто необґрунтовано стягнуто з відповідача судові витрати на професійну правову допомогу, то відповідач не наводить жодних доводів і доказів з цього приводу, що обумовлює необґрунтованість таких тверджень.

Також позивач заявляє про попереднє понесення у даній справі витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. Остаточний розмір витрат на професійну правничу допомогу разом із відповідними доказами будуть надані суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» у справі №927/743/22 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Чорногуз М.Г., Шаптала Є.Ю.

Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/743/22; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2022 та додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2022 у справі №927/743/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Чернігівської області.

24.01.2023 матеріали справи №927/743/22 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2022 та додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2022 у справі №927/743/22, у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» про розгляд апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2022 та додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2022 у справі №927/743/22 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання), враховуючи, що предметом розгляду у справі №927/743/22 є вимоги про стягнення 239 797,78 грн, а отже дана справа відноситься до малозначних у розумінні Господарського процесуального кодексу України, встановлено учасникам справи строки на подання відзиву, заперечення на відзив, заяв, клопотань.

Повідомлення із електронною копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 про відкриття апеляційного провадження, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронні адреси сторін у справі (, , ), зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 строків на подання сторонами документів, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

22.06.2022, між PHU Ldservice Lukasz Dabrowski (Продавець) та ТОВ «ВВВ-Груп» (Покупець, позивач) укладено контракт №22/06-1, за умовами якого (пункти 1.1., 3.1.) Постачальник прийняв на себе зобов`язання поставляти та передавати в власність Покупцю свіжі овочі та фрукти (далі - товар), а Покупець зобов`язався приймати та оплачувати товар у порядку та на умовах, визначених даним контрактом. Асортимент, номенклатура, код згідно з УКТ ЗЕД, одиниця виміру, кількість, ціна та інші дані, необхідні для організації поставок, визначаються в специфікаціях, які підписуються сторонами на кожну партію товару та є невід`ємними частинами даного контракту.

Виходячи з умов пунктів 2.1., 2.3, 2.5., 2.8. контракту №22/06-1, якість товару має відповідати вимогам, зазначеним у додатках та/або специфікаціях до цього контракту, а також вимогам, які зазвичай пред`являються до якості цього виду товару, і підтверджуватися відповідними документами. Якість товару має відповідати інформації про такий товар, зазначеній у супровідних документах і на його упаковці та/або тарі.

Продавець зобов`язаний надати Покупцю такі документи, що підтверджують якість товару: сертифікат походження Євро-1; фітосанітарний сертифікат, митну декларацію, що підтверджує відсутність ГМО в товарі.

Товар повинен поставлятися в непошкодженій упаковці та/або тарі, яка повинна забезпечити повне збереження товару від всілякого роду пошкоджень під час його транспортування, з урахуванням кількох перевантажень в дорозі та зберігання протягом терміну придатності товару. Упаковка та/або тара повинна в обов`язковому порядку містити чітке маркування про дату виготовлення товару та закінчення строку його придатності.

За пунктами 4.1., 4.2. контракту №22/06-1 постачання проводиться партіями згідно з заявками Покупця та виставленими Продавцем рахунками. Відвантаження товару здійснюється на умовах FCA відповідно до правил INCOTERMS-2020 у строк, погоджений сторонами.

Приймання товару за якістю проводиться відповідно до стандартів, технічних умов, інших обов`язкових для сторін правил, а також за супровідними документами, що посвідчують якість товару, що поставляється (сертифікат відповідності, посвідчення про якість тощо). Якщо під час приймання товару буде виявлено недостачу, невідповідність якості або комплектності вимогам, установленим у документації на товар, або вимогам, установленим цим контрактом, Покупець укладає відповідний акт (пункти 7.2., 7.3. контракту №22/06-1).

Відповідальність за товар переходить до Покупця з моменту відвантаження зі складу (пункт 8.1. контракту №22/06-1).

Специфікацією до контракту №22/06-1 сторони погодили поставку товару: цибуля, калібр 5-7, у кількості 63000 кг, загальною вартістю 16180 євро. Товар за якістю та кількістю приймається від Продавця Покупцем у місці завантаження товару. Умови поставки FCA Kalisz. Поставка відбувається протягом 10 робочих днів після передплати.

ТОВ «ВВВ-Груп» на виконання договірних зобов`язань за контрактом №22/06-1, з метою забезпечення своєчасного прийняття та доставки узгодженого в Специфікації товару, уклав 11.07.2022 з ТОВ «Володан» (Перевізник, відповідач) два аналогічні за змістом договори-заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Виходячи з умов узгоджених сторонами в указаних договорах - заявках, відповідач, на замовлення позивача, зобов`язався виконати перевезення: товару - цибулі, вагою 21500 кг брутто (за кожним із таких договорів); за маршрутом - Польща - Україна (місце перетину кордону: Корчова - Краківець); дата та місце завантаження, 13.07., 62-800 Pruszkow; дата та місце розвантаження, 19.07.-20.07., Узин - Дніпро (за першим договором-заявкою) та Дніпро (за другим договором-заявкою); тип автомобіля: Mercedes НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (водій ОСОБА_4) та Mercedes НОМЕР_3 / НОМЕР_4 (водій ОСОБА_1 ); додаткова інформація: перевезення здійснюється рефрижераторами з температурним режимом +3/+4; ціна фрахту: 144375грн (за першим договором-заявкою) та 140625грн (за другим договором-заявкою).

Сторони погодили, що Перевізник:

- несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу в дорозі;

- має забезпечити подачу автомобільного транспорту під час завантаження в обумовлений строк, у технічно-справному стані;

- здійснює контроль за правильністю завантаження та перевіряє правильність заповнення супровідних документів на вантаж;

- здійснює контроль температурного режиму під час перевезення вантажу та має надати дані термописця (за наявності) та ін.

У випадку невиконання або неналежного виконання сторонами своїх обов`язків винна сторона відшкодовує іншій усі збитки, завдані такими діями понад неустойку (підтверджені документально або за допомогою фотофіксації).

Позивач за послуги з перевезення вантажу в міжнародному сполученні за вказаними договорами-заявками від 11.07.2022 розрахувався в повному обсязі, перерахувавши відповідачу кошти в загальній сумі 285 000,00 грн, про що до матеріалів справи надано засвідчені копії платіжних доручень від 20.07.2022 №447 та від 27.07.2022 №461.

З моменту відвантаження товару зі складу Постачальника Перевізнику, право власності на цей товар перейшло до Покупця, оскільки поставка товару здійснювалась на умовах FCA відповідно до правил INCOTERMS-2020 за умовами контракту №22/06-1 від 22.06.2022.

Відповідач за міжнародною товарно-транспортною накладною від 15.07.2022 (CMR-1) прийняв від компанії PHU Ldservice Lukasz Dabrowski (Польща, м. Варшава) до перевезення партію товару (цибуля, вагою 21 561 кг брутто (інвойс №ЕХ/102/2022 - 21 000 кг нетто), у 1407 мішках, 21 палета); з приміткою Вантажовідправника - товар, що швидко псується; автомобіль для перевезення - НОМЕР_1 / НОМЕР_2 з приміткою: температура під час транспортування +3/+4.

Перевізником при прийнятті цього товару до перевезення не зроблено будь-яких зауважень щодо його якості (пункт 18 CMR-1).

Виходячи з умов договору-заявки від 11.07.2022, місце розвантаження товару: Узин - Дніпро.

Згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною від 15.07.2022 (CMR-1) відповідачем доставлено частину товару, в кількості 11000 кг, ТОВ «Преміум Компані» (Київ-Узин), про що свідчить відповідний підпис та печатка Товариства, з вказівкою на обсяг прийнятого ним товару.

Решта товару, в кількості 10 000 кг, виходячи з умов договору-заявки від 11.07.2022, за товарно-транспортною накладною №Р-101 від 22.07.2022, доставлений Перевізником кінцевому Вантажоодержувачу - ТОВ «АТБ - Маркет» (м. Дніпро), натомість останній від прийняття товару відмовився з огляду на те, що доставлений товар зіпсований, в зв`язку з чим ним складено акт про зіпсований товар від 22.07.2022.

Актом експертного висновку якості продукції з постачання від 22.07.2022 зафіксовано відмову кінцевого Вантажоодержувача - ТОВ «АТБ-Маркет» (договір поставки №ОФ96076 від 30.04.2022) від прийняття товару, цибулі ріпчастої, вагою 10000 кг, з огляду на брак (опіки, загнивання, наявність плісняви), температурний режим - 14,3 градусів Цельсія.

Судом установлено, що акт експертного висновку якості продукції з постачання від 22.07.2022, складено кінцевим Вантажоодержувачем - ТОВ «АТБ-Маркет», в односторонньому порядку. Водій Перевізника від підпису цього документа відмовився, без обґрунтування причин своєї відмови.

За міжнародною товарно-транспортною накладною від 15.07.2022 (CMR-2) відповідач прийняв від компанії PHU Ldservice Lukasz Dabrowski (Польща, м. Варшава) до перевезення партію товару (цибуля, вагою 21561кг брутто (інвойс №ЕХ/101/2022 - 21 000 кг нетто), у 1407 мішках, 21 палета); з приміткою Вантажовідправника - товар, що швидко псується; автомобіль для перевезення - НОМЕР_3 / НОМЕР_4 ; з приміткою: температура під час транспортування +3/+4.

Перевізником при прийнятті цього товару до перевезення не зроблено будь-яких зауважень щодо його якості (п.18 CMR-2).

Виходячи з умов договору-заявки від 11.07.2022, місце розвантаження товару - Дніпро.

Відповідачем за товарно-транспортною накладною №Р-100 від 19.07.2022 доставлено товар (цибулю ріпчасту вагою 21000 кг нетто) кінцевому Вантажоодержувачу - ТОВ «АТБ - Маркет» (м. Дніпро), натомість останній від прийняття товару відмовився, з огляду на те, що доставлений товар зіпсований, в зв`язку з чим ним складено акт про зіпсований товар від 19.07.2022.

Актом експертного висновку якості продукції з постачання від 19.07.2022 зафіксовано відмову кінцевого Вантажоодержувача - ТОВ «АТБ-Маркет» (договір поставки №ОФ96076 від 30.04.2022) від прийняття товару, цибулі ріпчастої, вагою 21000 кг, з огляду на брак (запарення, наявність плісняви, загнивання, надмірна вологість), температурний режим - 18,5 градусів Цельсія.

Судом установлено, що акт експертного висновку якості продукції з постачання від 19.07.2022 складено кінцевим Вантажоодержувачем - ТОВ «АТБ-Маркет» в односторонньому порядку. Водій Перевізника від підпису цього документа відмовився, без обґрунтування причин своєї відмови.

У подальшому весь неприйнятий кінцевим Вантажоодержувачем товар загальною вагою 31 000 кг був доставлений на склад ФОП Герасименко К.М. для здійснення робіт з його перебирання на підставі договору підряду від 22.07.2022, укладеного між ФОП Герасименко К.М. та позивачем, з метою виокремлення з усієї кількості товару зіпсованої частини.

Вартість таких робіт, проведених у період з 23.07.2022 по 25.07.2022, склала 51 463 грн згідно з актом приймання - передачі робіт №502 від 25.07.2022.

Зіпсований товар, цибуля ріпчаста загальною вагою 9862 кг, за договором №0108/1 від 01.08.2022, укладеним між позивачем та ТОВ «СП-Капітал», було утилізовано як відходи.

Вартість послуг за договором №0108 від 01.08.2022 щодо перевезення, зберігання, оброблення, утилізації та знешкодження відходів І-ІV класу небезпеки (цибулі ріпчастої, вагою 9862кг) склала 18 951,60 грн за актами здачі-приймання послуг №206 та №205 від 12.08.2022.

03.09.2022 позивач у досудовому порядку звернувся до відповідача з претензією №01/09-22 від 01.09.2022 (отримана останнім 09.09.2022, номер поштового відправлення: 660), з проханням відшкодувати завдані йому збитки за фактом псування товару, що перевозився відповідачем без дотримання встановленого сторонами в договорах-заявках температурного режиму при його транспортуванні.

Враховуючи, що відповідач вимоги позивача в досудовому порядку не задовольнив, останній звернувся до суду із позовом у даній справі з проханням відшкодувати за рахунок відповідача завданні йому збитки в розмірі 239 797,78 грн, з них: 169 383,18 грн - вартість зіпсованого товару, з урахуванням митних та транспортних витрат; 51 463 грн - вартість робіт з перебирання товару та 18 951,60 грн вартість послуг з утилізації зіпсованого товару.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановив суд першої інстанції, виходячи з умов договорів-заявок від 11.07.2022, між сторонами склались відносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, що врегульовані главою 32 Господарського кодексу України, главою 64 Цивільного кодексу України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956, до положень якої Україна приєдналась 01.08.2006 (далі - Конвенція), а також двосторонньою Угодою між Урядом України та Урядом Республіки Польщі про міжнародні автомобільні перевезення від 18.05.1992.

Статтею 1 Конвенції передбачено, що її положення застосовуються до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачено для доставки, знаходяться в двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Сторони в договорах-заявках від 11.07.2022 погодили перевезення товару за маршрутом Польща (місце завантаження: 62-800 Pruszkow, 13.07.2022) - Україна (місце розвантаження: Узин / Дніпро, 19.07. - 20.07.2022), тобто місце прийняття товару та місце його доставки знаходяться в двох різних країнах.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що на спірні правовідносини сторін поширюється дія Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363), однак такі доводи колегією суддів відхиляються, оскільки, як обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд, доставка перевізником спірного товару (що був завантажений в іншій країні (Польща)) по різним містам України (часткове розвантаження в м. Узин - Київська область та м. Дніпро), з оформленням сторонами відповідних документів (ТТН), не змінює правового змісту відносин, що склались між сторонами на підставі договорів-заявок від 11.07.2022 на перевезення вантажу автомобільним транспортом за маршрутом у міжнародному сполученні.

Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні від 14.10.1997 №363 не регламентують перевезення небезпечних, великовагових, великогабаритних вантажів, пошти та перевезення вантажів у міжнародному сполученні, оскільки такі перевезення мають свої особливості, що стосується виконання комплексу вимог при вантажно-розвантажувальних роботах, власне процесу перевезення та його документального оформлення, а також узгодження таких правил із відповідними компетентними установами.

Відповідно до частин 1-3 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Аналогічні за змістом положення наведено у статті 307 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти в розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: в разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; в разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - в розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до частини 2 статті 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

За статтею 8 Конвенції, приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць (а); зовнішній стан вантажу і його упаковки (b).

Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження в вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки.

За статтею 9 Конвенції якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися в вантажній накладній.

Так, на момент прийняття товару в пункті відвантаження, перевізником не висловлено вантажовідправнику будь-яких застережень (зауважень) щодо зовнішнього вигляду, якості товару, недоліків, пов`язаних з порушенням умов його завантаження тощо, про що свідчать міжнародні товарно-транспортні накладні (СМR-1 та СМR-2 від 15.07.2022).

Виходячи з умов договорів-заявок на перевезення вантажу від 11.07.2022, перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу в дорозі; має забезпечити подачу автомобільного транспорту під завантаження в технічно-справному стані; має здійснювати контроль за дотриманням температурного режиму під час перевезення вантажу та надавати дані термописця (за наявності).

Сторонами встановлено, що під час перевезення вантажу має бути забезпечений температурний режим +3/+4 градуси Цельсія.

Аналогічні застереження зроблені в міжнародних товарно-транспортних накладних(СМR-1, СМR-2 від 15.07.2022): «товар швидко псується; температурний режим +3/+4 градуси Цельсія».

За приписами статей 17, 18 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути. При цьому, тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, в якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої.

Виходячи зі змісту наведених норм, за загальним правилом, відповідач несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі.

Як підтверджується матеріалами справи, при прийнятті вантажу кінцевим вантажоодержувачем (ТОВ «АТБ-Маркет») було виявлено, що товар - цибуля ріпчаста, загальною вагою 31 000 кг, знаходиться в незадовільному стані (запарена, запліснявіла, гнила, надмірно волога) з причини відсутності належного температурного режиму (+18,5 та +14,3 градусів Цельсія), на підтвердження чого було складено акти експертного висновку якості продукції з постачання, датовані 19.07.2022 та 22.07.2022, про що до товарно-транспортних накладних №Р-100 від 19.07.2022 та №Р-101 від 22.07.2022 внесено відповідні примітки.

Товарно-транспортні накладні №Р-100 від 19.07.2022 та №Р-101 від 22.07.2022 та акти експертного висновку якості продукції з постачання складено кінцевим вантажоодержувачем, в особі працівників-контролерів якості продукції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в односторонньому порядку.

Водії відповідача від підпису цих документів відмовились без обґрунтування причин, про що в актах міститься відповідна відмітка.

Натомість, невмотивована відмова водіїв відповідача від підпису перерахованих товарно-транспортних накладних та актів експертного висновку якості продукції з постачання, не звільняє відповідача, як перевізника, від відповідальності за незбереження ввіреного йому вантажу під час його транспортування.

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи відповідача про те, що акти експертного висновку якості продукції з постачання складено за відсутності водіїв транспортних засобів, та що про їх складання він не був обізнаний, оскільки, по-перше, про складання відповідних документів вантажоодержувачем зроблено відмітку в товарно-транспортних накладних №Р-100 від 19.07.2022 та №Р-101 від 22.07.2022, по-друге, відвантаження товару (що, зокрема, включає надання безпосереднього доступу до транспортних засобів перевізника) не могло бути проведено за фізичної відсутності водіїв цих транспортних засобі, по-третє, кошти в сумі 285 000,00 грн отримані відповідачем в якості оплати за автотранспортні послуги, було перераховано позивачем із застереженням про порушення ним температурного режиму, про що зазначено в призначенні платежу в платіжному дорученні №461 від 27.07.2022.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позовна заява не містить доказів складання акту про порушення температурного режиму представниками ТОВ «АТБ-маркет», а в наданих суду актах відсутня інформація, у який саме спосіб та якими засобами контролю, технічними чи іншими засобами встановлено невідповідність нормам зберігання (не встановлено часу та умов здійснення температурного заміру, приладу, яким здійснено температурний замір та не надано доказів здійснення такої фіксації (наприклад, фотографії пірометра з відповідними даними вимірювання)).

Зазначені доводи скаржника колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки норми чинного законодавства, які регулюють відносини міжнародного перевезення, не встановлюють обов`язку щодо оформлення при прийманні товару саме акту про порушення температурного режиму.

У свою чергу, згідно статті 18 Конвенції тягар доказування забезпечення належного температурного режиму при перевезенні товару лежить саме на перевізнику.

Однак відповідач самостійно не ініціював проведення експертизи доставленого ним вантажу з метою встановлення причини його псування. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

При цьому, ані нормами Конвенції, ані іншими нормами законодавства не встановлено обов`язку сторін із проведення експертиз чи лабораторних досліджень при встановленні факту псування вантажу при міжнародному перевезенні товару.

До відзиву на позовну заяву та до апеляційної скарги скаржником не надано жодних доказів на підтвердження того, що насправді під час перевезення відповідачем товару ним було дотримано температурних режимів, зазначених у СМR-1 та СМR-2.

Щодо способу приймання товару, на незазначення якого посилається відповідач, то в даному контексті колегія суддів приймає до уваги доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу, згідно яких стан товару (цвіль, опіки тощо) при його прийманні визначався відповідно до пункту 5.2.3. ДСТУ 3234-95 «Цибуля ріпчаста свіжа. Технічні умови» органолептичним методом - методом визначення якості продукції безпосередньо за допомогою органів відчуттів людини.

Посилання скаржника не незастосування положень пункту 15 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, згідно якого у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом, що може бути складений у паперовій або електронній формі, за формою, що наведена в додатку 4 до вказаних Правил, то, як уже зазначалося судом вище, дані Правила не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки між сторонами склалися правовідносини саме щодо міжнародного перевезення.

Стосовно доводів скаржника про відсутність відповідних відміток щодо якості прийнятого товару в самих CMR, то така обставина сама по собі не може спростовувати факт псування товару під час перевезення, який підтверджується сукупністю інших наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем, які є більш вірогідними, ніж нічим не підтверджені заперечення відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що за договором підряду від 22.07.2022 ФОП Герасименко К.М., на замовлення позивача, виконала в період з 23.07.2022 по 25.07.2022 роботи з перебирання, сортування та пакування цибулі ранньої 1 ґатунку, загальною вагою 31 000 кг, з метою виокремлення зіпсованої частини товару та запобігання його подальшого псування, про що сторонами складено двосторонній акт №502 від 25.07.2022.

У подальшому, на підставі договору №0108/1 від 01.08.2022, ТОВ «СП-Капітал» на замовленням позивача виконало роботи з утилізації зіпсованого товару - цибулі ріпчастої ранньої 1 ґатунку, обсягом 9 862 кг, про що сторонами складено двосторонні акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №№205, 206 від 12.08.2022.

Заперечення скаржника щодо відсутності будь-яких доказів на підтвердження того, що перераховані види послуг з перебирання, сортування, пакування та утилізації зіпсованого товару стосувалися саме спірного вантажу оцінюються колегією суддів критично, оскільки загальна вага вантажу (цибулі ранньої ріпчастої) та період, у який цей вантаж був доставлений кінцевому вантажоодержувачу, повністю відповідає вантажу, що транспортувався відповідачем, та періоду, в якому зафіксовано факт його псування, що вимагало негайного вчинення позивачем ряду дій з метою попередження втрати (псування) всього обсягу товару.

Верховний Суд у постанові від 17.05.2018 у справі №907/603/17 зазначає, що стаття 924 Цивільного кодексу України передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу, при цьому, обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Однак відповідач на підставі належних та допустимих доказів не довів наявність підстав для звільнення його від відповідальності за фактом пошкодження (псування) вантажу - цибулі ріпчастої ранньої, 1 ґатунку, обсягом 9862 кг, ввіреного йому на час транспортування за погодженим маршрутом згідно з умовами договорів - заявок від 11.07.2022.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин 2, 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі.

За статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо) понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати в разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Підставою для застосування господарсько-правової відповідальності в вигляді відшкодування збитків є склад господарського порушення, складовими елементами якого є протиправна поведінка (порушення стороною зобов`язань), спричинення збитків, причинно-наслідковий зв`язок між порушенням зобов`язання та завданими збитками, вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто, мають бути прямими.

За змістом статті 23 Конвенції якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов`язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов`язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає.

Судом установлено, що вартість втраченого (зіпсованого) вантажу визначена позивачем на дату відвантаження товару за цінами закупівлі відповідно до інвойсів №ЕХ/101/2022 та №ЕХ/102/2022 до контракту №22/06-1 від 22.06.2022, з урахуванням митних та транспортних витрат. При цьому, як вірно наголосив місцевий господарський суд, позивачем допущено помилку при визначенні витрат на митне оформлення вантажу за міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR-2), що сумарно складає 54 116,82 грн, замість 55 638,84 грн (як зазначено у розрахунку), на весь обсяг поставленого товару.

Вартість робіт по перебиранню, сортуванню, пакуванню та утилізації зіпсованого товару, що включена до складу збитків, як додаткові витрати позивача, зумовлені порушенням відповідачем договірних зобов`язань щодо забезпечення схоронності ввіреного йому вантажу на час перевезення, підтверджуються двосторонніми актами здачі-приймання робіт (надання послуг) (засвідчені копії яких додано до матеріалів справи).

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність складу цивільного правопорушення, зокрема, неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо забезпечення схоронності вантажу на час його перевезення (не дотримання температурного режиму), що спричинило позивачу збитки в сумі 239 172,82 грн у вигляді вартості втраченого (зіпсованого) товару, з урахуванням митних та транспортних витрат, а також додаткових витрат, пов`язаних з виконанням робіт по перебиранню та утилізації зіпсованого товару.

Відповідач не довів наявність підстав для звільнення його від відповідальності, зокрема, відсутність його вини за фактом втрати (пошкодження) частини вантажу, перевезення якого мало бути вчинено ним з дотриманням відповідного температурного режиму, згідно з погодженими сторонами умовами в договорах - заявках від 11.07.2022.

У частині вимог про стягнення 624,96 грн судом правомірно відмовлено, оскільки позивачем невірно визначено сумарний розмір витрат на митне оформлення вантажу за міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR-2).

Отже, позовні вимоги у даній справі підлягають частковому задоволенню, висновки суду першої інстанції з приводу чого є правомірними.

Стосовно доводів скаржника про те, що судом було проігноровано та не надано оцінки в судовому рішенні тій обставині, що позивачем була заявлена претензія про стягнення збитків поза межами строків, передбачених статтею 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року, а тому позовні вимоги у даній справі не підлягають задоволенню, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин 1, 2 статті 30 Конвенції якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або

пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у

письмовій формі. Якщо стан вантажу був належним чином перевірений одержувачем та перевізником, докази, що суперечать результатам цієї перевірки, допускаються тільки у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними і за умови, що одержувач належним чином зробив перевізнику заяву у письмовій формі протягом семи днів від дня перевірки, виключаючи недільні та святкові дні.

Однак, у даному випадку, як підтверджується матеріалами справи, перевірка товару 19.07.2022 та 22.07.2022 здійснювалась у момент його прийняття та про відповідні недоліки, які були очевидними, враховуючи характер пошкоджень, кінцевим вантажоодержувачем було заявлено відповідачу одразу при прийнятті товару.

Таким чином, відсутні підстави для висновку про порушення позивачем приписів статті 30 Конвенції.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідач також оскаржує додаткове рішення суду від 28.12.2022, яким було присуджено до стягнення з нього витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 19 947,88 грн.

Із приводу апеляційної скарги на додаткове рішення суду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктом 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Отже даною статтею визначено 2 можливих варіанта подання відповідних доказів - до прийняття рішення та після.

У позовній заяві позивач навів попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які він поніс та очікує понести під час розгляду справи, а саме судовий збір у розмірі 3 596,97 грн та витрати на професійну правничу допомогу близько 10 000,00 грн. При цьому, одночасно у позові позивач зазначив, що остаточний розмір витрат на професійну правничу допомогу разом із відповідними доказами будуть надані суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги відповідача стосовно порушення позивачем норм частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України при поданні відповідної заяви.

19.12.2022, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в даній справі, представник позивача направив електронною поштою на адресу суду заяву про ухвалення додаткового рішення суду та стягнення з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження заявлених витрат до суду подано належним чином засвідчені копії: договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 04.08.2022, разом з додатком №1 до нього; ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АЕ №1092787; акту приймання-передачі наданої професійної правничої (правової) допомоги від 14.12.2022; рахунки на оплату №77 від 05.08.2022 та №187 від 14.12.2,00 та №696 від 15.12.2022 на суму 10 000,00 грн.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Зміст цієї норми може тлумачитися розширено, зокрема як те, що детальний опис робіт (наданих послуг) може міститися як в окремо оформленому документі, поданому стороною до суду, так і в інших наданих стороною доказах. Подання стороною доказів, що містять у собі детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є таким, що відповідає положенням частин другої та третьої статті 126 та частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких сторони мають подати суду докази в підтвердження факту понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 19.11.2021 у справі №910/4317/21.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 04.08.2022 між Адвокатським об`єднанням «Адвіс» (об`єднання) та ТОВ «ВВВ-Груп» (клієнт) було укладено Договір про надання професійної правничої (правової) допомоги, згідно якого клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги адвокатами об`єднання клієнту та/або підзахисному. Правова допомога надається в будь-яких справах/провадженнях/спорах (кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських тощо), які порушуються на території України та за її межами відносно клієнта.

Згідно пункту 3.2. Договору розмір, порядок обчислення та порядок сплати гонорару адвоката за виконання доручення клієнта узгоджується сторонами та визначається у додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно додатку №1 до Договору від 04.08.2022 об`єднання зобов`язалось надати клієнту правову допомогу щодо стягнення з ТОВ «Володан» на користь клієнта збитків, що виникли з двох договорів-заявок на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 11.07.2022 (міжнародні товарно-транспортні накладні CMR від 15.07.2022), у зв`язку з незабезпеченням перевізником температурного режиму при перевезенні товару, а саме: вивчити надані клієнтом наявні матеріали щодо предмету спору, сформувати правову позицію щодо наявності правових підстав для стягнення збитків; надати клієнту інформацію, консультації та роз`яснення з правових питань; підготувати та подати позов до суду; представляти інтереси клієнта в Господарському суді Чернігівської області; забезпечити вчинення всіх необхідних процесуальних дій та підготовку процесуальних документів у рамках надання правової допомоги клієнту в господарській справі (зокрема, подати відповідь на відзив, необхідні клопотання та заяви).

Сторони погодили, що для визначення обсягу послуг, що надаються відповідно до даного додатку до Договору, вартість 1 (однієї) години роботи адвоката визначається в розмірі 1 000,00 грн (пункт 4 додатку №1 до Договору).

Згідно пункту 5 додатку №1 до Договору клієнт зобов`язався сплатити на користь адвокатського об`єднання вартість (гонорар) визначених послуг у наступному порядку: 10 000,00 грн сплачується в якості передоплати протягом 5 робочих днів з дати підписання цього додатку; решта вартості визначених послуг (гонорару) сплачується протягом 3 робочих днів з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі наданих послуг.

В якості попередньої оплати на підставі рахунку №77 від 05.08.2022 ТОВ «ВВВ-Груп» перераховано Адвокатському об`єднанню кошти в сумі 10 000,00 грн згідно з платіжним дорученням №479 від 05.08.2022.

За актом приймання-передачі від 14.12.2022 Адвокатським об`єднанням передано, а клієнтом прийнято наступні послуги за Договором: 1) консультація клієнта щодо обґрунтованості, процедури та перспективи розгляду позовної заяви, з урахуванням прецедентної практики та правових висновків Верховного Суду витрачено 1 год, вартістю 1 000,00 грн; 2) підготовка позовної заяви: визначення підстав і предмету позову, доказів на обґрунтування позовних вимог, вирахування розміру судового збору, підготовка позову як документа витрачено 7 год, вартістю 7 000,00 грн; 3) представництво інтересів у суді (участь адвоката Хазяїнова В.В., ордер на надання правничої (правової) допомоги, серія АЕ №1092787, виданий 15.09.2022, у чотирьох судових засіданнях) витрачено 4 год, вартістю 4 000,00 грн; 4) підготовка відповіді на відзив: визначення підстав і предмету, можливих додаткових доказів на обґрунтування позовних вимог, підготовка відповіді на відзив як документа витрачено 5 год, вартістю 5 00,00 грн; 5) складання процесуальних документів, передбачених законодавством (клопотання, заяви), витрачено 3 год, вартістю 3 000,00 грн.

За підсумком, адвокатом у межах представництва інтересів клієнта в господарській справі №927/743/22 в суді першої інстанції затрачено 20 год робочого часу, загальною вартістю 20 000,00 грн.

Клієнт повністю розрахувався за отримані послуги, перерахувавши Адвокатському об`єднанню на підставі рахунку №187 від 14.12.2022 кошти в сумі 10 000,00 грн за платіжним дорученням №696 від 15.12.2022 (із урахуванням попередньо сплаченого авансу).

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Однак, дослідивши заперечення відповідача проти розподілу витрат на правничу допомогу, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що такі доводи ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача щодо їх невідповідності критерію розумної необхідності таких витрат. Скаржник при цьому не вказує, вартість яких із перелічених послуг є, на його думку, завищеною, не відповідає критерію розумності та до якого розміру їх потрібно зменшити.

Судом, натомість, встановлено, що дії представника позивача були спрямовані на прагнення до якнайшвидшого вирішення спору, розмір витрат на професійну правничу допомогу належним чином підтверджений, обґрунтований та пропорційний до предмета спору, з урахуванням ціни позову та значення справи для сторін. Присуджена судом до стягнення з відповідача сума витрат на правничу допомогу у розмірі 19 947,88 грн становить приблизно 8,34% від присудженої до стягнення за основним рішенням суду суми (239 172,82 грн) та не може вважатися неспівмірною із предметом спору в даній справі.

За наведених обставин, колегія суддів, враховуючи рівень складності справи та обсяг доказів, що підлягали вивченню та аналізу, здійснивши оцінку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, дійшла висновку про обґрунтованість присуджених додатковим судовим рішенням до стягнення з відповідача 19 947,88 грн витрат на правничу допомогу.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позову та заяви ТОВ «ВВВ-Груп» про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі та додаткове рішення суду обґрунтованими, прийнятими з додержанням норм матеріального та процесуального права та такими, що відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для їх скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Володан» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2022 у справі №927/743/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2022 у справі №927/743/22 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2022 у справі №927/743/22 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Володан».

Матеріали справи №927/743/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді М.Г. Чорногуз

Є.Ю. Шаптала