ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"07" березня 2023 р. м. Ужгород Справа №907/69/22

За позовом Фізичної особи - підприємця Аніщенко Ірини Віталіївни, м. Харків

до відповідача Фізичної особи - підприємця Цубери Ярослава Юрійовича, с. Водиця Рахівського району Закарпатської області

про стягнення суми 22 383,33 грн в рахунок відшкодування збитків, які спричинені внаслідок пошкодження вантажу,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Нагібіна І.В.

представники:

Позивача - не з`явився

Відповідача - не з`явився

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Фізична особа - підприємець Аніщенко Ірина Віталіївна, м. Харків звернулася до суду з позовом до відповідача Фізичної особи - підприємця Цубери Ярослава Юрійовича, с. Водиця Рахівського району Закарпатської області про стягнення суми 22 383,33 грн в рахунок відшкодування збитків, які спричинені внаслідок пошкодження вантажу.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.02.2022 відкрито провадження у справі №907/69/22 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників сторін спору. Встановлено відповідачеві строк на подання господарському суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165, 251 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання - суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали, а також у цей же строк - письмово висловленої позиції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачеві строк для надання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву. Встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив та відповідачем заперечення на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) не пізніше 22.03.2022.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 09.06.2022 постановлено здійснити перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №907/69/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.08.2022.

Ухвалами суду від 09.08.2022 та 15.09.2022 підготовчі засідання у справі відкладалися з підстав, наведених в ухвалах суду.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.10.2022 закрито підготовче провадження у справі №907/69/22 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 15.11.2022. Явка уповноважених представників учасників процесу судом визнана на власний розсуд.

Ухвалами суду від 15.11.2022, 19.12.2022 та 01.02.2023 судові засідання у справі відкладались із підстав, наведених в ухвалах суду.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, водночас надісланою на адресу суду заявою б/н, б/д (вх. №02.3.1-02/4510/22 від 05.09.2022) просив розглядати справу без його участі.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи по суті, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, на виклик суду впродовж розгляду даної справи жодного разу не з`явився.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвалою суду від 01.02.2023 явка учасників справи в судове засідання 07.03.2023 судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно із приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників учасників процесу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення в даній справі ухвалено судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить суд задоволити позов у повному обсязі, покликаючись на неналежне виконання відповідачем, як перевізником, взятих на себе зобов`язань за Договором транспортного експедирування №110 від 29.03.2021, що, у свою чергу, спричинило завдання позивачу матеріальних збитків у розмірі 22 383,33 грн. Вказує на те, що згідно із договором, вантаж повинен був бути доставлений в м. Бориспіль (Україна) із м. Крушевац (Сербія) в строк до 05.04.2021, натомість при розвантаженні вантажу, вантажоодержувач - Фіге Україна отримав частково пошкоджений (зіпсований) вантаж, що підтверджується "Актом про брак/недостачу, надлишки" № від 05.04.2021.

Як зазначає позивач, згідно із пунктом 2.6. Договору №110 від 29.03.2021, перевізник зобов`язаний негайно інформувати експедитора про затримку транспортного засобу, а також будь-які виявлені водієм і/або іншими особами пошкодження/псування/втрату/недопостачу вантажу і чітко дотримуватись інструкцій експедитора. Водночас при розвантаженні і виявлені псування вантажу, перевізник не повідомив про це замовника - ФОП Аніщенко І.В.

14.04.2021 TRANSFERA d.o.o.(Сербія) пред`явила претензію ФОП Аніщенко І.В. на відшкодування матеріальних збитків в розмірі 681,66 Євро. Відповідно до угоди про взаємозалік взаємної кредиторської/дебіторської заборгованості, яка укладена між TRANSFERA d.o.o.(Сербія) та позивачем - ФОП Аніщенко І.В., сторони домовилися про взаємне погашення заборгованостей, які існували один перед одним станом на 22.07.2021, тобто позивач повністю сплатила заборгованість у розмірі 682,00 Євро, яка виникла виключно з вини відповідача - ФОП Цубери Я.Ю.

В подальшому, 11.08.2021 позивач направила на адресу відповідача письмову претензію із вимогою у 10-денний термін після її отримання, сплатити на користь ФОП Аніщенко І.В. вартість понесених збитків у розмірі 681,66 Євро, що на той час за офіційним курсом становило 22 383,33 грн, однак, відповідач на вказану претензію не відреагував та залишив її без задоволення.

У зв`язку з наведеним, позивач на підставі ст. 924 Цивільного кодексу України та ст. 314 Господарського кодексу України просить стягнути з відповідача суму 22 383,33 грн в рахунок відшкодування збитків, які спричинені внаслідок пошкодження вантажу.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, на виклик суду жодного разу не з`явився, хоча розгляд справи судом неодноразово відкладався. Враховуючи, що про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений своєчасно та належним чином (ухвали суду було надіслано на його офіційну юридичну адресу, зазначену у витязі з ЄДРЮОФОПтаГФ, повідомлення про вручення ухвал суду долучені до матеріалів справи), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення із приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. 8, 9 ст. 165 ГПК України, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

29.03.2021 між Фізичною особою - підприємцем Аніщенко Іриною Віталіїївною (експедитором, позивачем у справі) та Фізичною особою - підприємцем Цуберою Ярославом Юрійовичем (перевізником, відповідачем у справі) укладено Договір транспортного експедирування №110 (далі - Договір), відповідно до умов якого перевізник приймає на себе зобов`язання виконати визначені цим Договором перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжміському і міжнародному сполученні, відповідно до умов заявки експедитора (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору, заявка є невід`ємною частиною цього Договору, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення (групи однотипних перевезень), а саме: найменування, кількість (вага) і упаковки вантажу, його особливі характеристики, найменування та місцезнаходження вантажовідправника і вантажоодержувача, пункти відправлення та призначення вантажу; маршрут перевезення, державні номери транспортного засобу, прізвище, ім`я, по батькові та інші особисті дані водія транспортного засобу, в тому числі мобільні телефони, вимоги до технічного і санітарного стану транспортного засобу, особливі вказівки експедитора, дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення, розмір плати, інші умови перевезення.

Пунктом 2.6. Договору встановлено обов`язок перевізника негайно інформувати експедитора про затримку транспортного засобу, а також будь-які виявлені водієм і/або іншими особами пошкодження/псування/втрату/недостачу вантажу і чітко дотримуватися інструкцій експедитора.

Відповідно до 4.1. Договору, розрахунки в рамках даного Договору здійснюються в безготівковій формі в національній валюті України в терміни, встановлені в заявці, за умови надання всіх належним чином оформлених оригіналів документів, а саме: - акту виконаних робіт; - рахунку; - товарно-транспортної накладної (CMR) з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу і заповненої відповідно до вимог діючих нормативних актів і цього Договору (підпис, дата, час, відбиток печатки); - Договору; - копії статутних документів; - заявки; - згоди на використання персональних даних. Перелік необхідних для оплати документів може бути розширений за погодженням сторін.

У разі, якщо вартість послуг визначена сторонами в заявці в іноземній валюті, то розрахунки здійснюються в національній валюті України за курсом НБУ валюти, визначеної в заявці, на день розвантаження (п. 4.2. Договору).

На підставі п. 5.2. Договору, перевізник несе матеріальну відповідальність за пошкодження/псування/втрату/недостачу прийнятого до перевезення вантажу в розмірі повної вартості пошкодженого/зіпсованого/втраченого/відсутнього вантажу. Будь-яке пошкодження/псування (намокання, деформація, розрив тощо) заводської тари, вантажу розглядається сторонами як неможливість відновлення вантажу в такій пошкодженій/зіпсованій одиниці завантаження і приймається як втрата всієї одиниці завантаження. У разі пошкодження/псування/втрати/недостачі вантажу, факт виявлення яких підтверджується, експедитор має право притримати оплату послуг перевізника в межах вартості пошкодженого/зіпсованого/втраченого/відсутнього вантажу до моменту відшкодування перевізником збитків в повному розмірі. У разі пред`явлення вантажовідправником/вантажоодержувачем експедитору претензії щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження вантажу, відшкодування претензійної суми відбувається шляхом зарахування оплати, яка підлягає перерахуванню перевізнику, в рахунок сплати претензійних вимог, що не звільняє перевізника від відшкодування заподіяної шкоди в повному обсязі.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань згідно з цим Договором (п. 9.1. Договору).

29.03.2021, на виконання умов Договору, сторонами було підписано Договір - заявку на експедирування вантажів автомобільним транспортом №110, у якій погоджено наступні умови перевезення: - дані про вантаж (тип, вага): палети, 20 000 кг; - дата завантаження: 30.03.2021; - адреса завантаження: Henkel Srbija D.O.O. - 14. OKTOBAR Jasicki put 2 Krusevac 37000 RS; - дата вивантаження: 05.04.2021; - адреса вивантаження: ТОВ "Фіге Україна", вул. Запорізька, 28, м. Бориспіль, Київська область, 08300; - сума фрахту, форма розрахунку - 1200 Євро, безготівковий розрахунок протягом 10 днів за оригіналами документів. У вказаній заявці також наведено обов`язки сторін та, зокрема, передбачено, що виконавець зобов`язаний вчасно доставити вантаж за адресою вивантаження, забезпечити збереження і цілісність вантажу, що перевозиться.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №0068453, відповідачем - ФОП Цуберою Я.Ю. - було здійснено перевезення вищевказаного вантажу за маршрутом: м. Крушеваць (Сербія) - м. Бориспіль (Україна). Водночас при отриманні вантажу вантажоодержувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фіге Україна" - у розділі 24 СМR №0068453 зроблено відмітку про отримання товару з наявною його недостачею та браком, про що складено акт про брак/недостачу/надлишки від 05.04.2021, підписаний, серед іншого, й відповідачем як перевізником означеного вантажу.

Як стверджує позивач, ФОП Цубера Я.Ю., всупереч приписам п. 2.6. укладеного між сторонами Договору, не повідомив експедитора про виявлені пошкодження вантажу, у зв`язку з чим 14.04.2021 компанією TRANSFERA d.o.o. (замовником за Договором транспортного експедирування №404/47 від 04.04.2019, укладеним між ФОП Аніщенко І.В. та TRANSFERA d.o.o.) пред`явлено позивачу претензію щодо відшкодування матеріальних збитків, завданих таким пошкодженням, на суму 681,66 Євро, яка в подальшому погашена відповідно до угоди про взаємозалік взаємної кредиторської/дебіторської заборгованості, підписаної компанією TRANSFERA d.o.o. та ФОП Аніщенко І.В.

Позивач, у свою чергу, звернувся до відповідача як перевізника з вимогою (претензією) про відшкодування вартості пошкодженого (зіпсованого) вантажу в розмірі 22 383,33 грн (681,66 Євро х 32,8365 грн (за курсом НБУ станом на 05.04.2021) = 22 383,33 грн), до якої долучив копію СМR №0068453 від 30.03.2021, копію акту про брак/недостачу/надлишки № від 05.04.2021, копію претензії TRANSFERA d.o.o. про відшкодування вартості зіпсованого вантажу, копію інвойсу у підтвердження вартості товару та розміру збитку, копію пакувального листа, копію інвойсу TRANSFERA d.o.o. на суму 682 Євро, фото зіпсованого вантажу та розрахунок суми претензії.

Відповідач, отримавши вимогу (претензію) 19.08.2021 (копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення міститься в матеріалах справи) відповіді на таку не надав, вартість пошкодженого товару позивачу не відшкодував, що зумовило підстави для звернення останнього до суду з позовом про стягнення суми 22 383,33 грн в рахунок відшкодування збитків, які спричинені внаслідок пошкодження вантажу, у примусовому порядку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Нормою ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, станом на момент розгляду наявного спору по суті його обставини оцінюються судом із огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із ч. 1 та 2 ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Зі змісту наведених норм випливає, що перевізник є таким учасником процесу перевезення вантажів, функціональне призначення якого полягає в наданні транспортної послуги - переміщення продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання.

Правовий статус перевізника характеризує те, що він є суб`єктом господарювання, який на виконання умов договору перевезення вантажу зобов`язується доставити ввірений йому вантажовідправником вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу. Перевізник є стороною договору перевезення вантажу і зазначається як такий у відповідних транспортних документах.

У той же час, згідно зі ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За змістом ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція (ч. 4 ст. 306 Господарського кодексу України).

Статтею 316 Господарського кодексу України визначено, що договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Отже транспортне експедирування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб`єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено в Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедирування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті, є транспортною послугою.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (ст. 611 Цивільного кодексу України).

В силу приписів ч. 1, 3 ст. 314 Господарського кодексу України, перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає, зокрема, у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість.

Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно із ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За приписами ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Застосування цивільно - правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно - правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб`єкт, об`єкт, об`єктивна та суб`єктивна сторона. Суб`єктом є боржник; об`єктом - правовідносини по зобов`язаннях; об`єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов`язання, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб`єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як - то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Статтею 920 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Із зазначеного вбачається, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Укладаючи Договір транспортного експедирування №110 від 29.03.2021, сторони визначили відповідальність сторін, розподілили ризики пошкодження вантажу.

Так, на підставі п. 5.2. Договору, перевізник несе матеріальну відповідальність за пошкодження/псування/втрату/недостачу прийнятого до перевезення вантажу в розмірі повної вартості пошкодженого/зіпсованого/втраченого/відсутнього вантажу.

Враховуючи факт пошкодження вантажу, 11.08.2021 позивач звернувся до відповідача із вимогою (претензією) щодо відшкодування його вартості в сумі 22 383,33 грн, однак така залишена відповідачем без задоволення та реагування.

Водночас суд констатує, що позивач взяті на себе зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 12.04.2021 відповідачу як перевізнику плату за надані ним транспортні послуги в розмірі 39 435 грн на підставі виставленого останнім рахунку №20 від 06.04.2021. Копії рахунку №20 від 06.04.2021 та платіжного доручення № від 12.04.2021 містяться в матеріалах справи.

За загальним принципом цивільного права, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Вартість пошкодженого вантажу, заявлена до стягнення позивачем, підтверджується претензією щодо відшкодування матеріальних збитків на суму 681,66 Євро, що пред`явлена ФОП Аніщенко І.В. як експедитору компанією TRANSFERA d.o.o. (замовником за Договором транспортного експедирування №404/47 від 04.04.2019), актом про брак/недостачу/надлишки від 05.04.2021, який підписаний, в тому числі і відповідачем як перевізником означеного вантажу.

З урахуванням обсягу відповідальності перевізника за Договором транспортного експедирування №110 від 29.03.2021 та беручи до уваги вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про порушення відповідачем умов укладеного між сторонами правочину в частині збереження вантажу та належної організації перевезення, що, у відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства, є однією зі складових елементів складу цивільного правопорушення.

Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідач не надав суду свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористатись відповідними процесуальними правами і надати документи в обґрунтування своєї позиції по суті заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 22 383,33 грн в рахунок відшкодування збитків, які спричинені внаслідок пошкодження вантажу, є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Водночас судом за даними, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що позивач - ФОП Аніщенко І.В. - у процесі розгляду справи припинила підприємницьку діяльність (дата запису: 19.12.2022; номер запису: 003057740; підстава: власне рішення).

Поряд із цим, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, а також беручи до уваги той факт, що позивачем втрачено статус суб`єкта підприємницької діяльності саме під час розгляду справи, а не на момент звернення з позовом до суду, що, відповідно, виключає наявність підстав для закриття провадження у справі чи відмови в задоволенні позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення спірної суми заборгованості на користь Аніщенко Ірини Віталіївни як фізичної особи без статусу підприємця.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 2270 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 - 79, 86, 129, 130, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Цубери Ярослава Юрійовича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Аніщенко Ірини Віталіївни , АДРЕСА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) суму 22 383,33 грн (Двадцять дві тисячі триста вісімдесят три гривні 33 коп) в рахунок відшкодування збитків, які спричинені внаслідок пошкодження вантажу, а також 2270 грн (Дві тисячі двісті сімдесят гривень) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 03.04.2023.

Суддя Пригара Л.І.