ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р. Справа №914/1909/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Малех І.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) - Ільченко К.Р. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon)

від відповідача - Мінченко Я.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Фабрікс", вих.№09-01/6/23 від 09 січня 2023 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 14 грудня 2022 року (підписане 20.12.22), суддя Бортник О.Ю.

у справі №914/1909/22

за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний", м. Южне, Одеська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Фабрікс", м. Львів

про стягнення 626 532,11 грн.

в с т а н о в и в :

10 серпня 2022 року Державне підприємство «Морський торговельний порт «Южний» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» про стягнення 626 532,11 грн., з яких: 538 853,72 грн. - пеня за порушення строків виконання зобов`язання за договором у розмірі 0,5% вартості товару; 87 381,68 грн. - штраф за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів у розмірі 15% вказаної вартості; 296,71 грн. - штраф за порушення умов зобов`язання щодо якості товару у розмірі 30% вартості неякісного товару.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем подано клопотання про зменшення розміру неустойки на 50%.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 14 грудня 2022 року у справі №914/1909/22 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 444 889,97 грн. - пені, 87 233,33 грн. - штрафу та 9 333,97 грн. - судового збору. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач поставив позивачу в обумовлений Договором поставки строк 1 костюм бавовняний чоловічий вартістю 824,2 грн. без ПДВ, що визнається позивачем та підтверджується актом приймання продукції (товарів) по кількості та якості від 22 липня 2021 року. Поряд з тим, судом встановлено, що у матеріалах справи немає доказів поставки відповідачем позивачу решти 588 костюмів загальною вартістю 581 555,52 грн. з ПДВ, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позивач на законних підставах просить стягнути з відповідача 535 031,08 грн. пені, яку нараховано на підставі п.7.2 Договору за порушення відповідачем строку виконання зобов`язання з 31.07.2021 року до 30.01.2022 року, а також 87 233,33 грн. штрафу додатково за прострочення поставки цього товару понад 30 днів. Суд визнав, що доводи позивача про те, що поставлений йому у липні 2021 року костюм не відповідав вимогам договору щодо його якості, не підтверджуються належними доказами.

Поряд з тим, суд дійшов висновку про зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 444 889,97 грн., врахувавши доводи відповідача зокрема про те, що розмір неустойки є значним (позивач просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі, який становить 107,55% від вартості усієї замовленої позивачем продукції). Також суд у рішенні зазначає, що сторони у п.8.1 Договору погодили, що такий діє по 31.12.2021 року, отже до настання цієї календарної дати позивач мав необхідність отримати усю, визначену у Додатку №1 до договору, продукцію, проте після 30 грудня 2021 року позивач не вживав жодних заходів, які б були спрямовані або на зобов`язання відповідача виконати встановлений договором обов`язок з поставки продукції в натурі, або на відмову від договору в частині обов`язку відповідача виконати взяті на себе зобов`язання за договором після 30.12.2021 року, оскільки, відмова від договору на підставі ст.665 ЦК України чи розірвання договору на підставі ч.2 ст.651 ЦК України дозволили б позивачу знайти іншого контрагента, який би міг виготовити для нього усю необхідну партію костюмів бавовняних чоловічих та одночасно звільнитись від обов`язку прийняти та оплатити такий товар від відповідача, котрий не поставив продукції у встановлений договором строк. Також суд відхилив інші твердження відповідача як підстави для зменшення розміру неустойки до 50%.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14 грудня 2022 року у справі №914/1909/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково, зменшивши розмір штрафу та пені, що вже присуджені до стягнення судом першої інстанції на 50%. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, дійшовши висновку про зменшення розміру пені, безпідставно не зменшив розмір штрафу, як невід`ємної частини неустойки. Поряд з тим, на думку скаржника, присуджені до стягнення суми пені та штрафу все одно є надмірно великими та підлягають зменшенню до 50%, зважаючи на надзвичайні обставини, що мали місце у 2022 році, а також принципи справедливості, добросовісності та розумності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що відповідачем не наведено жодних об`єктивних обставин, що призвели до неналежного виконання ним своїх зобов`язань та порушення умов договору. Також наголошує, що відповідач так і не здійснив поставку товару, при цьому, не навів об`єктивних причин вказаного.

Судове засідання з розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на підставі відповідних клопотань сторін та ухвал суду, проводилось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 14 грудня 2022 року у справі №914/1909/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково, зменшивши розмір штрафу та пені, що вже присуджені до стягнення судом першої інстанції на 50%, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2021 року між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний» (в тексті договору - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» (в тексті договору - постачальник) укладено договір поставки №Т/ОП-63/21, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник зобов`язався поставити на склад покупця, а покупець - прийняти та оплатити товар, в кількості та за цінами, які вказані у Додатку №1 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Поставка товару здійснюється партіями, автомобільним транспортом постачальника та за його рахунок (п.1.3 Договору).

Згідно з п.2.1 Договору сума останнього становить 582 544,56 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 97 090,76 грн.

Відповідно до п.4.1 Договору поставка товару здійснюється протягом 15 робочих днів з дати направлення письмової рознарядки покупця постачальнику.

У п.п.4.2, 4.3 Договору сторони погодили, що датою поставки вважається дата прийняття товару на складі покупця, а місце поставки товару - склад покупця.

Згідно з п.5.3 Договору здавання-приймання товару, зокрема, по якості здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7.

Відповідальність сторін визначена у розділі 7 Договору. Так, відповідно до п.7.1 Договору у випадку порушення зобовязання, що виникає з цього договору, винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до діючого законодавства України та умов, викладених у цьому договорі.

За порушення постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 15% вказаної вартості (п.7.2 Договору).

Поряд з тим, у п.7.3 Договору сторони погодили, що за порушення постачальником умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товару, стягується штраф у розмірі 30% вартості неякісного (некомплектного) товару.

Згідно з п.8.1 Договору останній діє по 31 грудня 2021 року, а в частині обов`язків, що виникли в період дії цього договору і відповідальності за їх невиконання - до повного їх виконання, проведеного належним чином, і за вимогою кредитора про відшкодування нанесених збитків і сплати неустойки.

Невід`ємними частинами договору є: Додаток №1 - Специфікація; Додаток №2 - Вимоги до товару (п.10.1 Договору).

На виконання умов договору позивач 08 липня 2021 року направив на електронну адресу відповідача (), яку той вказав у п.11 Договору, Рознарядку №121/294 від 06 липня 2021 року.

09 липня 2021 року вказана Рознарядка направлена на юридичну адресу відповідача цінним листом №050.

20 липня 2021 року згідно з видатковою накладною №446 відповідач поставив позивачу костюм бавовняний чоловічий (куртка, напівкомбінезон (З, Ми, Пн) вартістю 824,2 грн. без ПДВ, як це передбачено рознарядкою.

Судом встановлено, що кінцевою датою поставки товару, зазначеного у рознарядці, відповідно до вимог п.4.1 Договору, було 30 липня 2021 року, а не 29 липня 2021 року, як зазначав позивач.

Так, відповідач поставив позивачу в обумовлений договором поставки строк один костюм бавовняний чоловічий (куртка, напівкомбінезон (З, Ми, Пн) вартістю 824,2 грн. без ПДВ, що не заперечувалося позивачем та підтверджується Актом приймання продукції (товарів) по кількості та якості від 22 липня 2021 року, який долучено позивачем до позовної заяви.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів поставки позивачу решти 588 костюмів загальною вартістю 581 555,52 грн. з ПДВ.

У матеріалах справи міститься претензія (вих.№1191/01/102/22 від 21 лютого 2022 року), в якій покупець просив постачальника сплатити 800 998,77 грн. - штрафних санкцій за прострочення строків виконання зобов`язання.

Однак, постачальник вимог претензії не виконав, докази протилежного у матеріалах справи відсутні.

У серпні 2022 року ДП «Морський торговельний порт «Южний» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ТзОВ «Смарт Фабрікс» 626 532,11 грн., з яких: 538 853,72 грн. - пеня за порушення строків виконання зобов`язання за договором у розмірі 0,5% вартості товару; 87 381,68 грн. - штраф за прострочення виконання зобов`язання понад 30 днів у розмірі 15% вказаної вартості; 296,71 грн. - штраф за порушення умов зобов`язання щодо якості товару у розмірі 30% вартості неякісного товару.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Частиною 1 ст.230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК України).

У ч.6 ст.231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п.п.7.2, 7.3 Договору сторони погодили, що за порушення постачальником строку виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,5% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 15% вказаної вартості. За порушення постачальником умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товару, стягується штраф у розмірі 30% вартості неякісного (некомплектного) товару.

Як встановлено судом вище, відповідач порушив умови договору та не поставив позивачу товар в кількості 588 костюмів загальною вартістю 581 555,52 грн. з ПДВ у строк, погоджений сторонами в договорі.

З огляду на вказані приписи та перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування відповідачу 535 031,08 грн. - пені, нарахованої на підставі п.7.2 Договору за період з 31 липня 2021 року до 30 січня 2022 року, а також 87 233,33 грн. - штрафу, нарахованого на підставі п.7.2 Договору за прострочення поставки товару понад 30 днів.

Поряд з тим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу, нарахованого на підставі п.7.3 Договору за поставку товару неналежної якості, оскільки, у матеріалах справи відсутні належні докази поставки позивачу неякісного товару. Доводи позивача про те, що поставлений йому у липні 2021 року костюм не відповідав вимогам договору щодо його якості, не підтверджуються належними доказами.

Судом першої інстанції правильно зауважено, що у матеріалах справи немає та позивачем суду не подані докази того, що він на виконання вимог п.п.16, 20 Інструкції №П-7, при виявленні невідповідності якості продукції умовам договору, призупинив приймання товару по якості та здійснив перевірку якості продукції в порядку, встановленому п.20 Інструкції №П-7.

Відповідно до вимог п.20 цієї Інструкції у випадках, коли виклик представника виробника (відправника) з іншого міста не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції по якості.

За відсутності відповідної інспекції по якості або бюро товарних експертиз в місці знаходження одержувача (покупця), при відмові їх виділити представника або неявку його за викликом одержувача (покупця) перевірка проводиться: а) за участю компетентного представника іншого підприємства (організації), виділеного керівником чи заступником керівника цього підприємства (організації), або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-одержувача, призначеного керівником із числа осіб, затверджених рішенням фабричного, заводського чи місцевого комітету профспілки цього підприємства; в) односторонньо підприємством-одержувачем, якщо виробник (відправник) дав згоду на односторонню прийомку продукції.

Доказів надання відповідачем згоди на односторонню прийомку позивачем продукції у матеріалах справи немає. Такий факт представником відповідача заперечено у судових засіданнях. Акт від 22 липня 2021 року підтверджує той факт, що приймання продукції та перевірка продукції за якістю здійснювались лише представниками позивача в односторонньому порядку, за відсутності компетентних представників, за участі яких, відповідно до вимог п.20 Інструкції №П-7, мала проводитись перевірка товару.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується, що акт приймання продукції (товарів) по кількості та якості від 22 липня 2021 року не є належним доказом поставки відповідачем позивачу продукції вартістю 989,04 грн. з ПДВ, яка не відповідала встановленим договором вимогам щодо її якості.

Відтак, обгрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені та штрафу, передбачених п.7.2 Договору, нарахованих за невиконання умов договору щодо поставки костюмів в кількості 588 штук, загальною вартістю 581 555,52 грн. з ПДВ, у строк, погоджений сторонами в договорі.

Крім цього, відповідач до суду першої інстанції подав клопотання про зменшення розміру неустойки на 50%.

Так, частиною 1 ст.233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Разом з цим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч.2 ст.216 ГК України).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Так, судом встановлено, що як на підставу для зменшення розміру пені відповідач посилався зокрема: на запровадження в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався; на арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження №79068013; а також на значний розмір неустойки, стягнення якої зумовить неплатоспроможність відповідача та інші негативні наслідки, пов`язані з банкрутством підприємства.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не виконав умови договору поставки та не поставив позивачу товар у повному обсязі навіть після закінчення строку поставки, при цьому не подав суду доказів, які б підтверджували відсутність його вини у наведеному, а також вчинення будь-яких дій з метою виконання свого зобов`язання.

Посилання відповідача на воєнний стан саме по собі не є тією обставиною, яка б слугувала підставою для зменшення розміру неустойки. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання свого обов`язку та військовими діями.

Суд також відхиляє посилання скаржника на арешт його коштів в межах виконавчого провадження №79068013, оскільки постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрієм Андрійовичем від 29 червня 2022 року накладено арешт на грошові кошти боржника (ТзОВ «Смарт Фабрікс») лише в межах суми 955 710,50 грн., при цьому, відповідачем не надано суду доказів скрутного фінансового стану підприємства.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір пені є досить значним у співвідношенні з ціною договору (вартістю усієї замовленої позивачем продукції), а також враховуючи не вчинення позивачем дій щодо розірвання договору поставки, відтак, вважає справедливим часткове зменшення розміру пені до 444 889,97 грн.

Поряд з тим, суд відхиляє доводи скаржника про обов`язковість зменшення також і розміру штрафу, оскільки стягнення такого та його розмір (87 233,33 грн.) не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності та розумності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не вчинялися дії з метою недопущення порушення строку поставки товару, та такий пропущено з його вини. При цьому, зобов`язання з поставки товарів відповідачем так і не виконано, а обґрунтованих причин невиконання не наведено.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, враховуючи невиконання відповідачем зобов`язання у повному обсязі; недоведення відповідачем скрутного фінансового стану, а також відсутність доказів вчинення ним будь-яких дій з метою недопущення порушення зобов`язання, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру пені та штрафу на 50%, поряд з тим, враховуючи що розмір пені є досить значним у співвідношенні з ціною договору, а також не вчинення позивачем дій щодо розірвання договору поставки, вважає справедливим висновок суду першої інстанції про часткове зменшення розміру пені до 444 889,97 грн.

Такий висновок суду не порушує балансу інтересів сторін та не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність).

Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду в частині не зменшення розміру неустойки до 50% є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 14 грудня 2022 року у справі №914/1909/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Фабрікс" - без задоволення.

Матеріали справи №914/1909/22 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 30 березня 2023 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Малех І.Б.