ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р. Справа №926/3721/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі:

головуючого (судді доповідача): Кордюк Г.Т.

суддів: Кравчук Н.М.

Плотніцького Б.Д.

Секретар судового засідання Клебан Н.А.

розглянувши апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці, №576/2306 від 22.12.2022 (вх.№01-05/16/23 від 02.01.2023)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.12.2022, суддя: Гончарук О.В., м. Чернівці, (повний текст рішення складено 13.12.2022),

у справі № 926/3721/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група», м. Чернівці,

до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці,

про стягнення заборгованості 375 946,22 грн.

За участі представників:

від позивача: Прокопець Б.М.

від відповідача: Сідлецький Д.Ю.

В С Т А Н О В И В :

07.10.2022 до Господарського суду Чернівецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці про стягнення 375946,22 грн. заборгованості, з яких: 31988 грн. 3% річних, 343958,22 грн. інфляційних втрат та 5639,19 грн. судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці укладено договір про постачання електричної енергії №60 від 05.08.2021.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 08.12.2022 у справі №926/3721/22 позовні вимоги задоволено.

Приймаючи дане рішення місцевий господарський суд виходив з того, що грошове зобов`язання, щодо сплати електричної енергії в розмірі 1975570,59 грн. в розрахунковому періоді з 21.12.2022 до 05.07.2022 відповідачем не виконувалося. Відтак відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд також зазначив, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Не погодившись з вказаним рішенням Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №576/2306 від 22.12.2022 (вх.№01-05/16/23 від 02.01.2023) у якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.12.2022 у справі №926/3721/22 та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивач мав право на звернення до суду про стягнення інфляційних витрат та 3% річних до моменту виконання грошового зобов`язання тобто до 05.07.2022. Апелянт, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, стверджує, що відповідальність, передбачена договором, не може бути застосована до відносин, які за цим же договором вже припинені.

Окрім того, відповідач вказує на те, що позивачем не було доведено вини з боку КЕВ м.Чернівці та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою. А також посилається на те, що КЕВ м. Чернівці є державною установою, структурним підрозділом Міністерства оборони України, яка фінансується за кошти державного бюджету України. При цьому, будь-які фінансові операції проводяться через Державну казначейську службу України. А тому, оскільки між КЕВ м. Чернівці та позивачем був укладений договір на постачання електричної енергії, оплата коштів може здійснюватись лише за наявними бюджетними фінансовими зобов`язаннями в межах договору (що і було здійснено). Інших коштів, призначень та юридичних підстав для сплати у КЕВ м. Чернівці не було, та було виділено Міністерством оборони України після набрання законної сили постанови Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2022 про стягнення таких коштів. Саме тому, вини з боку КЕВ м.Чернівці щодо невчасного виконання грошового зобов`язання немає, а тому відсутній склад цивільного правопорушення, та сам результат цивільної відповідальності у вигляді інфляційних витрат та 3% річних.

Відповідач також посилається на те, що КЕВ м. Чернівці фінансується за рахунок коштів державного бюджету України, які виділяються Міністерством оборони України, та являється неприбутковою установою, яка внесена до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» подало відзив на апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці, зазначивши, що з врахуванням обставин фактичних обставин справи, можна зробити висновки про те, що :

- право позивача на позов по стягненню інфляційних втрат та 3% річних виникло 21.12.2021 (п.4.12 ПРРЕЕ) та тривало до фактичного виконання грошового зобов`язання 05.07.2022 року. При цьому, строк позовної давності на пред`явлення цього позову обмежується 3 роками вперед, тобто кінцевий термін для подачі позову, право на який виникло 21.12.2021-05.07.2022, є 05.07.2025;

- наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення;

- закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, адже відповідно до статті 180 ГК України закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/9072/17 у постанові від 26.06.2018;

- обов`язок апелянта здійснити розрахунок за спожиту електричну енергію спожиту у грудні 2022 року виник на підставі договору, а його невиконання стало підставою для звернення позивача до суду щодо стягнення спожитої вартості електричної енергії.

- відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність апелянта і не є підставою для звільнення чи відстрочення виконання грошового зобов`язання чи звільнення від відповідальності за його невиконання. Така позиція викладена у постановах КГС ВС від 27.03.2018 у справі № 925/246/17, № 925/974/17, а також у постанові ВП ВС від 10.04.2018 у справі № 12 46гс18;

- апелянт є належним відповідачем по цій справі, так як саме ним ( як споживачем електричної енергії у розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії») було допущено порушення виконання грошового зобов`язання по сплаті за фактично спожиту електричну енергію, а відтак є обов`язок сплатити інфляційні втрати та 3% річних згідно статті 625 ЦК України;

- суд першої інстанції при розгляді справи об`єктивно та повно встановив всі фактичні обставини, вірно, неупереджено дав належну оцінку всім поданим доказам, в тому числі і критичну щодо тверджень,доказів як позивача так і апелянта, вірно визначив суть правовідносин, а відтак правильно застосував норми матеріального права, тобто саме ті, які врегульовують спірні правовідносини. При цьому, жодне процесуальне право як позивача так і апелянта не було порушено.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №926/3721/22 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т., введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці, №576/2306 від 22.12.2022 (вх.№01-05/16/23 від 02.01.2023) на рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.12.2022, суддя: Гончарук О.В., м. Чернівці, (повний текст рішення складено 13.12.2022) у справі №926/3721/22. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 30.01.2023 об 10 год. 40 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 81 в залі судового засідання № 6.

11.01.2023 на електронну адресу суду від директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» - Прокопець Б.М. поступило клопотання №НЕГ-03/22 від 10.01.2023 (вх. № 01-04/170/23 від 11.01.2023) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів представника.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2023 року задоволено клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» Прокопець Б.М. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи "EasyCon".

В судове засідання 30.01.2023 з`явився представник позивача - Прокопець Б.М. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням системи "EasyCon".

30.01.2023 судове засідання не змогло відбутись через неналежне інтернет з`єднання у представника позивача під час розгляду справи в режимі відеоконференції.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 відкладено розгляд справи №926/3721/22 на 13.02.2023 о 11 год. 20 хв.

Проте, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Кордюк Г.Т. розгляд вищевказаної справи 13.02.2023 не відбувся, та справу призначено до розгляду 13.03.2023 об 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Чернівецькому окружному адміністративному суду.

06.03.2023 на адресу суду від представника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці - начальника Деменок Ю. поступило клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, визначивши відповідальним за її проведення, зокрема, Чернівецький окружний адміністративний суд.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.03.2023 задоволено клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці - начальника Деменок Ю. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, визначивши відповідальним за її проведення, зокрема, Чернівецький окружний адміністративний суд.

13.03.2023 судове засідання не змогло відбутись через неналежне інтернет-з`єднання у Західному апеляційному господарському суді під час розгляду справи в режимі відеоконференції, про що складено відповідний акт від 13.03.2023 про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.03.2023 призначено справу №926/3721/22 до розгляду у судовому засіданні на 27.03.2023 об 11 год. 00 хв. у приміщенні Західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 81 в залі судового засідання.

В судовому засіданні 27.03.2023 о 11 год. 00 хв. з`явились представник позивача - Прокопець Б.М. та представник відповідача Сідлецький Д. Ю. поза межами приміщення, а саме у Чернівецькому окружному адміністративному суді, що знаходиться за адресою: вул.Садова, 1-і, м.Чернівці, 58001.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, висловили свої міркування з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представників, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №60 (далі договір).

Відповідно до п.1.1. розділу 1 договору цей договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу.

Згідно з п. 2.1 розділу 2 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію (код згідно національного класифікатора ДК 021:2015:09310000-5 електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість фактично спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 2.3 розділу 2 договору сторони визначили, що очікуваний обсяг закупівлі електричної енергії на період становить 2300000 кВт год.

Відповідно до п. 3.1. договору строк (термін) поставки товару з 01.09.2121 до 31.12.2021.

У розділі 5 договору сторонами визначено, що споживач розраховується з постачальником за фактично спожиту електричну енергію за ціною одиниці товару, а саме 1 кВт год для споживачів 2 класу, яка на дату укладення договору становить 1,268116 грн, крім того 20% ПДВ 0,253623, всього з ПДВ 1,521739 грн.

Загальна вартість цього договору на момент укладення становить 3499999,99 грн з ПДВ.

Згідно з п.5.2 розділу 5 спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника.

Пунктом 5.5 розділу 5 визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

У п.5.6 розділу 5 договору, вказано, що оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спеціальний рахунок постачальника та у безготівковому порядку.

Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору.

Оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі отриманого рахунку та акту приймання-передачі електричної енергії споживачем, що надсилаються споживачу після завершення розрахункового періоду.

Відповідно до п.5.8. розділу 5 договору якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у строки передбачені комерційною пропозицією, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ.

Згідно з п. 6.2 розділу 6 споживач зобов`язується відшкодовувати постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань перед постачальником, що покладені на нього чинним законодавством та/або цим договором.

Пунктом 9.1 розділу 9 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Відповідно до п.13.1 розділу 13 договір згідно вступає в дію з дати підписання та діє до 31.12.2021.

05.08.2022 Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (споживач) підписано заяву-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (постачальник) прийнято заяву-приєднання.

05.08.2022 споживачем підписано комерційну пропозицію згідно з якою загальний обсяг постачання електричної енергії кВт год становить 2300000 кВт год, а ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) становлять 1,268116 грн, крім того 20% ПДВ 0,253623, всього з ПДВ 1,521739 грн.

05.08.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (споживач) підписано договірні обсяги постачання електричної енергії споживачу, що становить 2300000 кВт год за вересень-грудень.

22.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (споживач) укладено додаткову угоду №14 до договору №60 від 05.08.2021 (далі додаткова угода №14 від 22.11.2021).

У п. 1 додаткової угоди №14 від 22.11.2021 сторони домовились внести зміни до п. 2.3 та 5.1 договору та викласти їх в новій редакції, а саме: у п. 2.3 сторонами погоджено, що очікуваний обсяг закупівель електричної енергії на період становить 720668 кВт год у п. 5.1. визначено, що споживач розраховується з постачальником за фактично спожиту електричну енергію за ціною одиниці товару, а саме 1 кВт год для споживачів 2 класу, яка становить 3,342541 грн, крім того ПДП 20% 0,668508 грн, всього з ПДВ 4,011049 грн.

Споживачем підписано комерційну пропозицію згідно з якою загальний обсяг постачання електричної енергії кВт год становить 720668 кВт год, а ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) становлять 3,342541 грн, крім того ПДП 20% 0,668508 грн, всього з ПДВ 4,011049 грн.

Також сторонами підписано договірні обсяги постачання електричної енергії споживачу, що становить 720668 кВт год за вересень-грудень.

24.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (споживач) укладено додаткову угоду №15 до договору №60 від 05.08.2021 (далі додаткова угода №15 від 24.11.2021).

У п. 1 додаткової угоди угода №15 від 24.11.2021 сторони домовились внести зміни до п. 2.3 та 5.1 договору та викласти їх в новій редакції, а саме: у п. 2.3 сторонами погоджено, що очікуваний обсяг закупівель електричної енергії на період становить 705527 кВт год: у п. 5.1. визначено, що споживач розраховується з постачальником за фактично спожиту електричну енергію за ціною одиниці товару, а саме 1 кВт год для споживачів 2 класу, яка становить 3,671447 грн, крім того ПДП 20% 0,734289 грн, всього з ПДВ 4,405736 грн.

Споживачем підписано комерційну пропозицію згідно з якою загальний обсяг постачання електричної енергії кВт год становить 705527 кВт год, а ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) становлять 3,671447 грн, крім того ПДП 20% 0,734289 грн, всього з ПДВ 4,405736 грн.

Також сторонами підписано договірні обсяги постачання електричної енергії споживачу, що становить 705527 кВт год за вересень-грудень.

26.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (споживач) укладено додаткову угоду №16 (далі додаткова угода №16 від 26.11.2021).

У п. 1 додаткової угоди №16 від 26.11.2021 сторони домовились внести зміни до п. 2.3 та 5.1 договору та викласти їх в новій редакції, а саме: у п. 2.3 сторонами погоджено, що очікуваний обсяг закупівель електричної енергії на період становить 698437 кВт год : у п. 5.1. визначено, що споживач розраховується з постачальником за фактично спожиту електричну енергію за ціною одиниці товару, а саме 1 кВт год для споживачів 2 класу, яка становить 3,848777 грн, крім того ПДП 20% 0,769755 грн, всього з ПДВ 4,618533 грн. Споживачем підписано комерційну пропозицію згідно з якою загальний обсяг постачання електричної енергії кВт год становить 698437 кВт год, а ціна (тариф) електричної енергії, у тому числі диференційовані ціни (тарифи) становлять 3,848777 грн, крім того ПДП 20% 0,769755 грн, всього з ПДВ 4,618533 грн.

Також сторонами підписано договірні обсяги постачання електричної енергії споживачу, що становить 698437 кВт год за вересень-грудень.

28 грудня 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) "Національна енергетична група" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Чернівці (далі КЕВ м. Чернівці), в якому просило суд стягнути з останнього заборгованість за спожиту в листопаді 2021 року електричну енергію у розмірі 2204388,38 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 17.02.2022 у справі № 926/5399/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Національна енергетична група" задоволено: з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці на користь позивача на рахунок зі спеціальним режимом використання стягнуто вартість спожитої електричної енергії у розмірі 2204388,38 грн. та судовий збір в сумі 30065,83 грн.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.06.2022 рішення Господарського суду Чернівецької області у справі №926/5399/21 від 17.02.2022 скасовано в частині стягнення 228817,79 грн., а позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 2204388,38 грн. задоволено частково: вирішено стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» вартість спожитої електричної енергії у розмірі 1975570,59 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України, ст. 275 Господарського кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

За приписами ст. 4 Закону України «Про ринок» електричної енергії, учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договори, зокрема про надання послуг з передачі.

05.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна енергетична група» (постачальник) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №60.

Відповідно до п.1.1. розділу 1 договору цей договір встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу.

Згідно з п. 2.1 розділу 2 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію (код згідно національного класифікатора ДК 021:2015:09310000-5 електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість фактично спожитої електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. (а.с. 20-27, т.1).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).

Передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

З огляду на наведені особливості настання такого спеціального виду відповідальності як нарахування інфляційних втрат та 3% річних суд критично оцінює доводи відповідача про необхідність доведення позивачем наявності складу правопорушення для застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ототожнюючи при цьому стягнення зазначених нарахувань із стягненням збитків. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04.02.2020 №912/1120/16, на яку посилається відповідач, також зазначено, що проценти, встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Враховуючи зазначене, для застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України необхідно встановити факт прострочення виконання грошового зобов`язання боржником.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що позивач мав право на звернення до суду про стягнення інфляційних витрат та 3% річних до моменту виконання грошового зобов`язання тобто до 05.07.2022.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із запереченнями позивача щодо застосування відповідачем постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/15672/16ц, оскільки апелянт фактично ототожнює «право на позов» та «строк протягом якого такий позов може бути поданий».

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у вищенаведеній постанові погоджується із висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.04.2018 у справі №910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18 з приводу того що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі N 916/190/18.(постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/15672/16ц від 08.11.2019).

Суд апеляційної інстанції також погоджується із висновками суду першої інстанції з приводу того, що відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вірно зазначено судом першої інстанції чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Аналогічна правова позиція була висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Відтак, місцевим господарським судом правильно встановлено правомірність нарахування позивачем 3% річних в сумі 31988 грн. та 343958,22 грн. інфляційних втрат за період з 21.12.2022 до 05.07.2022.

Суд апеляційної інстанції також відхиляє доводи апелянта з приводу того, що оскільки КЕВ м. Чернівці є державною установою, структурним підрозділом Міністерства оборони України, яка фінансується за кошти державного бюджету України, то оплата коштів може здійснюватись лише за наявними бюджетними фінансовими зобов`язаннями в межах договору.

За приписами ч. 1 ст. 617 ЦК України, яка кореспондується з ч. 2 ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 617 ЦК України встановлено, що не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Враховуючи, що чинним законодавством не передбачено винятків або будь-яких особливих вимог для укладання договорів з бюджетними установами, виконання цих договорів також повинно здійснюватися на загальних підставах.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення боржника від обов`язку виконати грошове зобов`язання по оплаті робіт чи послуг, які прийняті ним без зауважень.

Згідно з вимогами частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та в рішенні від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в у постановах КГС у складі ВС від 27.03.18р. у справах №925/246/17, №925/974/17, а також у постанові ВП ВС від 10.04.18р. у справі №12-46гс18.

З огляду на все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.12.2022 у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд відзначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 8 460 грн., який сплачений згідно з платіжним дорученням за №991 від 20.12.2022.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Чернівці, №576/2306 від 22.12.2022 (вх.№01-05/16/23 від 02.01.2023) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.12.2022 у справі №926/3721/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

5. Порядок та строк оскарження встановлені ст. ст.288, 289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.03.2023

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Плотніцький Б.Д.