ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2023 р. Справа№ 910/10756/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Майданевича А.Г.

без виклику представників сторін

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 року

у справі №910/10756/22 (суддя - Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 165 864, 52 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 165 864, 52 грн.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані тим, що позивачем були відправлені вагони з вантажем за залізничними накладними, доданими до матеріалів справи, втім під час слідування вагонів була виявлена нестача вантажу, про що складено комерційні акти. Відтак, оскільки саме залізниця не забезпечила збереження вантажу під час його перевезення, позивач просить стягнути з відповідача вартість втраченого вантажу в сумі 165 864, 52 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» суму збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 165 864, 52 грн та судовий збір у розмірі 2 489, 00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство «Українська залізниця», звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем не було надано доказів на підтвердження сплати вартості втраченого вугілля, а відтак, не доведено реальності завданих збитків, що виключає можливість стягнення останніх.

Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не перевірив доводи відповідача щодо зазначення відправником вологості вантажу, у зв`язку з чим позивачем було невірно здійснено розрахунок збитків. Відповідачем, разом з відзивом на позовну заяву подано клопотання № НЮ-1/2950 від 27.10.2022 про витребування доказів, у якому, судом першої інстанції ухвалою від 16.11.2022, було необґрунтовано відмовлено. Скаржник просить суд, в порядку п. 6 ч. 267 ГПК України, витребувати від позивача посвідчення про якість рядового вугілля (продуктів збагачення), результату аналізу лабораторії, які відповідають Типовій формі УПД-35 «Посвідчення про якість», встановленого «Інструкцією з обліку видобутку рядового вугілля і готової вугільної продукції на шахтах, розрізах та збагачувальним (брикетних) фабриках Мінвуглепрому України», затвердженою наказом Міністерства вугільної промисловості України від 17.09.1996 № 466, які містять інформацію щодо відсотка вологості вугілля, що перевозилось за спірними залізничними накладними.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/10756/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Майданевич А.Г., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 року у справі № 910/10756/22 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

06.03.2023 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зокрема, позивач зазначив, що з урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, враховуючи те, що втраченим вантажем за спірними залізничними накладними було вугілля кам`яне, а за даними, які зазначені в графі 20 накладних, у вугіллі кам`яному показник вологи не перевищує гранично допустиму норму, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу при розрахунку збитків.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 року підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові, а апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, у січні 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» здійснено відправку вугілля кам`яного у твердому стані, вологість 0% на адресу Відокремленого підрозділу «Добротвірська теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» залізничним транспортом, що підтверджується залізничними накладними та досильними накладними до основних відправок, які долучені позивачем до позовних матеріалів: № 52668019, № 41794256, № 52736758, № 47263611, № 47263629, № 52550977, № 52579851, № 52458072.

На станціях Знам`янська Одеської залізниці, Добротворська Одеської залізниці та Покровськ Донецької залізниці було проведено комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено, що частину вантажу у вагонах, які перевозились за спірними залізничними накладними втрачено, про що складено відповідні комерційні акти: № 410006/21/14, № 410006/22/15, № 410006/23/16, № 371009/4, № 450003/4/9, № 450003/5/10, № 482004/1/2, № 482004/2/3, № 371009/3 та № 371009/2.

Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на загальну суму 165 864, 52 грн.

Між сторонами склалися договірні правовідносини перевезення вантажу залізничним транспортом. Спір у справі стосується обставин недостачі вантажу, який перевозився та наявності підстав для відшкодування втраченого вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України «Про транспорт», цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту України Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб на території України (ст. 5 Статуту).

За приписами ст. 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність відомостей, внесених до накладної, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними в накладній.

Відповідно до ст. 6 Статуту накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони-одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Абзац 2 частини першої статті 6 Статуту визначає, що вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.

Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу (абзац 3 та 4 пункту 28 Правил приймання вантажів до перевезення).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

За приписами ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, за результатами зважування вантажу, який перевозився згідно залізничних накладних, долучених до матеріалів справи, виявлено його часткову втрату у вагонах, на підтвердження чого перевізником складено відповідні комерційні акти.

Так, на станції Знам`янка Одеської залізниці було складено комерційний акт № 410006/21/14 від 10.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 56961980 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 61 000 кг, що менше вантажного документу на 8 000 кг.

На станції Знам`янка Одеської залізниці було складено комерційний акт № 410006/22/15 від 10.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 59727131 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 65 400 кг, що менше вантажного документу на 4 600 кг.

На станції Знам`янка Одеської залізниці було складено комерційний акт № 410006/23/16 від 10.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 60454451 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 60 150 кг, що менше вантажного документу на 9 850 кг.

На станції Добротвір Львівської залізниці було складено комерційний акт № 371009/4 від 15.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 52506359, 61296372 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах у вагоні № 52506359 виявилось нетто - 68 250 кг, що менше вантажного документу на 1 750 кг. У вагоні № 61296372 виявилось нетто - 67 9000 кг, що менше вантажного документу на 2 100 кг.

На станції Добротвір Львівської залізниці було складено комерційний акт № 450003/4/9 від 11.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 61075883 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 66 700 кг, що менше вантажного документу на 3 300 кг.

На станції Добротвір Львівської залізниці було складено комерційний акт № 450003/5/10 від 11.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 62053053 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 65 800 кг, що менше вантажного документу на 4 200 кг.

На станції Покровськ Донецької залізниці було складено комерційний акт № 482004/1/2 від 01.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 52536836 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 64 500 кг, що менше вантажного документу на 5 300 кг.

Так, на станції Покровськ Донецької залізниці було складено комерційний акт № 482004/2/3 від 01.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 67787036 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 68 300 кг, що менше вантажного документу на 2 500 кг.

На станції Добротвір Львівської залізниці було складено комерційний акт № 371009/3 від 05.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 55113252 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 68 200 кг, що менше вантажного документу на 1 600 кг.

На станції Покровськ Донецької залізниці було складено комерційний акт № 371009/3 від 05.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 55113252 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 68 200 кг, що менше вантажного документу на 1 600 кг.

На станції Добротвір Львівської залізниці було складено комерційний акт № 371009/2 від 03.01.2022, згідно з яким при контрольному переважуванні вагону № 61298774 на справних 150-тонних статичних вагонних вагах виявилось нетто - 67 200 кг, що менше вантажного документу на 2 800 кг.

Статтями 130, 133 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Так п.2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002 встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: «Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Згідно положень ст.133 Статуту залізниць України Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» (в особі генерального директора та головного бухгалтера) передав право пред`явлення позову щодо недостачі вантажу, відправленого за залізничними накладними та досильними накладними до основних відправок, які долучені позивачем до позовних матеріалів: № 52668019, № 41794256, № 52736758, № 47263611, № 47263629, № 52550977, № 52579851, № 52458072, вантажовідправнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ».

Заперечуючи проти позовних вимог, апелянт зазначає, що як вбачається із матеріалів справи, позивач надав суду копію довіреності від 31.01.2022 № 74/ЗЕ/2022 термін дії якої починається з 01.02.2022.

Тобто, у представників Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в період з 01.01.2022 по 31.01.2022 відсутні повноваження на вчинення передавального напису на вищезазначених накладних.

Водночас, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази того, що спірні передавальні написи здійснені у період з 01.01.2022 по 31.01.2022, тобто до 01.02.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що саме на відповідача покладається обов`язок доведення, що передавальні записи були здійсненні до видачі довіреності від 31.01.2022 № 74/ЗЕ/2022.

Частиною 1 ст. 115 Статуту передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до частини 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України та ст. 114, 115 Статуту - залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Отже, крім доведення правомірності вимоги вантажоодержувача до перевізника, доведенню підлягає також вартість фактичних збитків, яка встановлюється за документами відправника.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано наступні довідки: № б/н без дати (залізнична квитанція № 52668019), № б/н без дати (номер залізничної квитанції № 52736758), № б/н без дати (залізнична квитанція № 52550977) та № б/н без дати (залізнична квитанція № 52458072).

Водночас довідки не містять підпису головного бухгалтера, як це передбачено Статутом.

До матеріалів справи не долучено доказів щодо повноважень начальника відділу з планування та інвестицій на підписання таких довідок.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували дійсну вартість втраченого вантажу за наступними накладними: №52668019, № 41794256, № 52736758, № 47263611, № 47263629, № 52550977, № 52579851, № 52458072.

А тому висновок суду першої інстанції про належність та достатність доказів на підтвердження факту дійсної вартості вугілля визнається необґрунтованим. Позивач не скористався своїм процесуальним правом надати докази, які б підтверджували вартість вугілля.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

У разі неподання позивачем обґрунтованого розрахунку суми, що стягується чи оспорюються (тобто, загальної суми рахунка або іншого документа вантажовідправника) господарський суд відмовляє в задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Крім того, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Отже, зменшення майнових благ внаслідок неправомірних дій наступає об`єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов`язань.

Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями і збитками. Збитки є наслідком, а невиконання зобов`язань причиною.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань (виключає його відповідальність).

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи спростовано та позивачем, всупереч приписам Статуту не доведено вини Залізниці у неналежному виконанні договірних зобов`язань по договору перевезення.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, за якими у позивача виникло право на відшкодування вартості недостачі вантажу, виявленої у вищезазначених вагонах у розмірі 165 864, 52 грн.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованих висновків про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» збитків у розмірі 165 864, 52 грн., у зв`язку з чим оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову, з позивача на користь відповідача підлягають сплаті судові витрати пов`язані із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 277 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10756/22 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 у справі №910/10756/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

3. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на позивача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (85621, Донецька область, Мар`їнський р-н, с. Вовчанка, вул. Нагорна, 1А; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ) 3 733, 50 грн. (три тисячі сімсот тридцять три) гривень 50 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/10756/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

А.Г. Майданевич