ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року Справа № 915/1421/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Давченко Т.М.

за участі секретаря Сулейманової С.М.;

від сторін представники не з?явилися;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 915/1421/21

за позовом державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт",

вул. Заводська, 23/14, м. Миколаїв, 54020;

;

до товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ",

вул. Лаврська, 16, м. Київ, 01015;

;

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 4017194,48 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державним підприємством "Миколаївський морський торговельний порт" (далі ? ДП "ММТП") пред?явлено позов, з урахуванням заяви від 04.02.2022 № 06/189 про збільшення позовних вимог, про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" грошових коштів у загальній сумі 4017194,48 грн., із яких: 3292961,70 грн. - основний борг; 328282,51 грн. - пеня; 119457,05 - 3 % річних; 276493,22 грн. - інфляційні втрати, з посиланням на неналежне виконання ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" грошових зобов?язань за укладеним з позивачем договором від 08.06.2006 № 12-А оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі - договір), а саме, зобов?язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати відповідачем орендної плати, внаслідок чого утворився основний борг у спірній сумі, на яку позивачем нараховано пеню в порядку п. 9.2 договору, а також здійснені нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ДП "ММТП" також просить суд про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування судових витрат.

За такими вимогами ухвалою від 27.09.2021 відкрито провадження в даній справі, вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження, у розумний строк, тривалість якого обумовлюється запровадженням в Україні карантину через спалах у світі корона вірусу COVID-19 та введенням Урядом України протиепідемічних заходів, а також призначено підготовче засідання на 26.10.2021.

Ухвалою від 26.10.2021, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче засідання відкладено на 23.11.2021.

Ухвалою від 23.11.2021, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження у справі; підготовче засідання відкладено на 08.02.2022.

Ухвалою від 08.02.2022, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2022, проте в указану дату засідання не відбулось у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введенням на всій території України воєнного стану за Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та проведенням активних бойових дій на території Миколаївської області та міста Миколаєва.

Наказом голови Господарського суду Миколаївської області від 02.03.2022 судові засідання, призначені з 02.03.2022 по 01.04.2022, були скасовані, враховуючи ведення бойових дій на адміністративно-територіальній одиниці місця розташування суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи, зокрема, неможливість здійснення правосуддя Господарським судом Миколаївської області під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26.07.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

За вказаних обставин, розгляд справи відбувається у розумний строк, тривалість якого обумовлюється введенням в Україні за указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, воєнного стану через військову агресію Російської Федерації проти України.

Ухвалою суду від 16.12.2022 призначено дану справу до розгляду на 17.01.2023.

Ухвалою від 17.01.2023, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено судове засідання в даній справі на 22.03.2023.

ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" у відзиві від 18.10.2021 № 1455 зазначило, що існують поважні причини порушення товариством зобов?язань за договором, котрі свідчать про відсутність вини та, у відповідності до ч. 1 ст. 614 ЦК України, звільняють від відповідальності у вигляді штрафних санкцій.

Так, відповідач посилається на те, що:

- цільовим призначенням майна, орендованого за договором від 08.06.2006 № 12-А є виконання навантажувально-розвантажувальних робіт через причал № 9 у Миколаївському морському порту;

- Адміністрацією морських портів України з серпня 2017 року по червень 2018 року (включно) проводився капітальний ремонт Причалу № 9, на якому повинна здійснюватися перевалка вантажів клієнтів Компанії через орендовані складські площі із використанням орендованих портальних кранів, з відповідним виконанням навантажувально-розвантажувальних робіт. Одночасно посадовцями Адміністрації безпідставно не підтверджувалися плани завозу вантажів в Порт залізничним транспортом та не підтверджувалася постановка теплоходів клієнтів Компанії до причалу № 9, через який орендованими кранами повинна здійснюватися перевалка вантажів клієнтів. Відповідача було позбавлено можливості використовувати Причал № 9 та приймати до обслуговування теплоходи клієнтів і, як наслідок, відповідач, через дії третіх осіб протягом року, не мав можливість здійснювати господарську діяльність, не отримував достатніх грошових надходжень для виконання своїх грошових зобов?язань, що спричинило збитки, недоотримання грошових надходжень, втрату клієнтів та накопичення заборгованості;

- внаслідок вимушеного простою через протиправні дії третіх осіб відповідач був позбавлений можливості здійснювати перевалку вантажів, що призвело фактично до зупинення господарської діяльності, втрати клієнтів та замовлень, виникнення і накопичення кредиторської заборгованості;

- починаючи з 28.01.2021 рахунки відповідача були арештовані в рамках кола виконавчих проваджень і відповідач не мав можливості використовувати свої кошти;

- карантинні обмеження, які тривали в України з березня 2020 року, зумовили недоотримання відповідачем грошових надходжень.

Відповідач також указав, що у договорі сторони визначили підставою для проведення у поточному місяці за попередній місяць оплати за договором оренди отриманий орендарем від орендодавця відповідний рахунок; при цьому на наявних у матеріалах справи рахунках відсутня відмітка про їх отримання уповноваженим представником ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ"; надана позивачем копія "Журналу видачі рахунків та актів виконаних робіт" не містить відомостей та відміток про отримання саме вищевказаних рахунків безпосередньо ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" або уповноваженим представником Відповідача.

На думку відповідача, позивачем не надано суду належних доказів вручення рахунків ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ".

Відповідач зазначає, що нарахування штрафних санкцій здійснено позивачем без врахування існуючих обставин відсутності доказів дати виникнення права вимоги, а також без врахування відсутності вини Відповідача.

Окрім іншого, відповідач зазначив, що штрафні санкції за рахунками від 30.04.2020 № 08610043, від 31.05.2020 № 11140043, від 30.06.2020 № 12610043, від 31.07.2020 № 15160043 вже вимагалися до сплати позивачем та були повністю погашені відповідачем.

ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" також виклало у відзиві наступні клопотання:

- у разі прийняття судом рішення про стягнення з відповідача штрафних санкцій ? застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір штрафних санкцій;

- у судовому рішенні встановити спосіб його виконання та надати відповідачу - розстрочку виконання грошового зобов?язання терміном на 6 (шість) місяців, вказавши про це, у відповідності до вимог п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України.

ДП "ММТП" у відповіді від 25.10.2021 № 06/1752 на відзив зазначило, що вважає безпідставними твердження відповідача про відсутність його вини в порушенні умов договору, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов?язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб?єкт господарювання за порушення господарського зобов?язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов?язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов?язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов?язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Предметом договору від 08.06.2006 № 12-А не є оренда причалу, щодо якого відбувались ремонтні роботи, а оренда рухомого майна. У матеріалах справи наявні копії підписаних сторонами у справі актів наданих послуг (виконаних робіт) щодо користування рухомим майном за договором, що свідчить про те, що позивач надав, а відповідач ? отримав і спожив надані послуги.

Навіть з урахуванням проведення ремонтних робіт на причалі, відповідач не був позбавлений можливості отримати послугу доступу до іншого причалу. Жодних доказів щодо здійснення спроб або неможливості отримання зазначеної спеціалізованої послуги відповідачем суду не надано.

Арешт рахунків юридичної особи-боржника органами державної виконавчої служби можливий лише за наявності відкритого виконавчого провадження у відношенні юридичної особи-боржника. Для відкриття виконавчого провадження повинен бути виконавчий документ, наявність якого у відповідному відділі ДВС свідчить про відмову боржника добровільно виконати рішення суду, що набрало законної сили. Тому недоцільно вважати, що арешт рахунків відповідача спричинений без його вини.

Крім того, позивач звернув увагу суду на те, що рахунки, які сплачені відповідачем, а також і ті, що залишаються несплаченими, отримані ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" однаковим способом, шляхом вручення під підпис з відміткою в "Журналі видачі рахунків та актів виконаних робіт", копії сторінок якого є додатками до позовної заяви. Даний спосіб отримання вищевказаних документів започаткований між сторонами з дня підписання договору.

При цьому сам факт отримання відповідачем послуг за договором підтверджується підписаними актами наданих послуг (виконаних робіт), копії яких містяться у матеріалах справи.

Позивач також зазначив, що листом від 30.04.2021 № 06/726 відповідача повідомлено про заборгованість по рахункам від 30.04.2020 № 08610043, від 31.05.2020 № 11140043 та штрафні санкції, які нараховані станом на 15.04.2021. Сплата заборгованості та штрафних санкцій відповідачем здійснювалась частково та різними датами, тому суми штрафних санкцій по рахункам № 08610043 від 30.04.2020 на суму 435266,14 грн. та № 11140043 від 31.05.2020 на суму 436571,95 грн. донараховані із врахуванням дат сплати та залишкових сум заборгованості і складає 1227,18 грн.

Листом від 06.07.2021 №06/097 Відповідача повідомлено про заборгованість по рахунку № 12610043 від 30.06.2020 та штрафні санкції, які нараховані станом на 06.07.2021. Сплата заборгованості та штрафних санкцій Відповідачем здійснювалась частково та різними датами, тому суми штрафних санкцій по рахунку № 12610043 від 30.06.2020 донараховані із врахуванням дат сплати та залишкових сум заборгованості і складає 199,73 грн.

Таким чином, на думку позивача, твердження відповідача про погашення штрафних санкцій по вищевказаним рахункам є хибними.

Позивач також указав, що, звертаючись до суду з відзивом, відповідачем не надано жодного доказу в обґрунтування поданого відзиву, які б підтверджували скрутний фінансовий стан боржника на даний час, не доведено наявності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим на даний час.

ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" у запереченнях від 11.11.2021 № 1591 зазначило, що:

- позивач помилково прирівнює порушення зобов?язань контрагентами правопорушника (тобто невиконання договорів відповідача його контрагентами) до зафіксованих рішеннями Антимонопольного комітету України та судами порушенням прав відповідача посадовими особами, що призвели до неможливості здійснення господарської діяльності та виникнення заборгованості, яка накопичувалася. При цьому відповідачем підтверджено вчинення дій по припиненню порушення для можливості виконання своїх зобов?язань;

- позивач стверджує що після наведених відповідачем обставин вимушеного простоювання пройшло більше трьох років та на момент виникнення боргу у цій справі такі обставини були вже відсутні. Однак, позивач не приймає до уваги той факт, що простоювання призвело: до втрати клієнтів та відповідно грошових надходжень; до вимушеного погодження стивідора на мінімальні ставки за виконання навантажувально-розвантажувальних робіт для збереження клієнтів, що залишилися; до зменшення клієнтами обсягів замовлення робіт через існуючі ризики унеможливлення використання причалу, завозу вантажу та т.ін.;

- виконання договору оренди у відповідності з його предметом неможливе без використання причалу, надходження вантажу, можливості здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт; для того, щоб не втратити стивідорний бізнес, відповідач не звертався до Порту з проханням звільнити від сплати оренди за час неможливості використання орендованого майна, що дозволяє стаття 762 ЦК України; однак, це не нівелює наявного факту неможливості використання причалу протягом року та, відповідно, неможливість використання орендованого майна за договором оренди;

- арешт коштів пояснює неможливість виконання відповідачем грошових зобов?язань у період з 28.01.2021; невиконання/несвоєчасне виконання судових рішень сталося через наслідки простоювання, одночасне заявлення надвеликих грошових вимог та надзвичайну ситуацію в країні з березня 2020 року;

- на даний час у відповідача відсутні кошти для погашення заявленої позивачем до стягнення суми боргу у повному обсязі, що підтверджується відповідною банківською довідкою;

- ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" є стивідорною компанією в Порту Миколаїв і повинна здійснювати безперебійне виконання навантажувально-розвантажувальних робіт, у чому задіяні працівники, техніка, що потребує обігу грошових коштів; будь-які негативні рішення, які можуть зумовити арешт рахунків, беззаперечно зупинять роботу підприємства, що негативно вплине на господарську діяльність компанії в цілому, призведе до неможливості здійснення перевалки вантажів клієнтів та, відповідно, їх відмову від продовження співпраці. Вказане потягне за собою величезні штрафні санкції та залишить без праці та доходу трудовий колектив компанії. Однак, відповідач не ухиляється від виконання своїх зобов?язань та має намір здійснити повне погашення заборгованості у справі, планує при надходженні коштів здійснити поступове погашення боргу із одночасною сплатою поточних платежів і просить надати розстрочку для можливості погашення суми стягнення у справі без зупинки господарської діяльності Компанії та без доведення Відповідача до банкрутства.

Зазначені обставини відповідач просив суд врахувати при прийнятті рішення в даній справі.

Крім того, у клопотанні від 07.02.2022 № 189 та поясненнях від 07.02.2022 № 188 відповідач звернув увагу суду на те, що ним після відкриття провадження в даній справі частково погашено заборгованість, стягнення якої є предметом спору в даній справі, а саме, сплачено позивачу кошти у загальній сумі 1155000 грн., з яких: 355000 грн. (штрафні санкції) ? згідно платіжного доручення від 30.12.2021 № 2292; 456076,76 грн. (основний борг) ? згідно платіжного доручення від 04.02.2022 № 2553; 343923,24 грн. (основний борг) ? згідно платіжного доручення від 04.02.2022 № 2554.

При цьому відповідач зазначив, що відносить до штрафних санкцій, частково погашених згідно платіжного доручення від 30.12.2021 № 2292, суми пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Від відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, представник у засідання не з?явився.

У судовому засіданні представник позивача визнала те, що відповідачем після відкриття провадження в даній справі частково сплачено основний борг та штрафні санкції у сумах, указаних у поясненнях ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" від 07.02.2022 № 188. Разом із тим, представник пояснила, що позивачем у заяві про збільшення позовних вимог та розрахунках до цієї заяви зазначені оплати не враховувалися. У зв?язку з цим представник позивача вважала можливим врахування судом здійснених ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" часткових оплат при прийнятті рішення в даній справі.

При цьому представник позивача також зазначила, що кошти у загальній сумі 800000 грн., сплачені згідно платіжних доручень від 04.02.2022 № 2553 на суму 456076,76 грн. та від 04.02.2022 № 2554 на суму 343923,24 грн., зараховані ДП "ММТП" в рахунок погашення основного боргу, а кошти в сумі 355000 грн., сплачені згідно платіжного доручення від 30.12.2021 № 2292 ? в рахунок погашення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за спірний період.

Пояснень щодо конкретних сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, у погашення яких зараховані кошти згідно платіжного доручення від 30.12.2021 № 2292, представником позивача не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Між ДП "ММТП" (орендодавцем) та ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" (орендарем) укладено договір від 08.06.2006 № 12-А оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності (далі ? договір), з урахуванням додаткових угод до нього від 16.03.2007 № 1, від 23.04.2009 № 2 та від 26.04.2016 № 3, у відповідності до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно ? портальні крани згідно переліку в додатку № 1 до даного договору (надалі ? майно), яке знаходиться на балансі орендодавця, і вартість якого визначена відповідно до Звіту про незалежну оцінку, виконаного Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області, станом на 30.09.2005, з урахуванням звіту з актуалізації станом на 31.03.2005, і становить 10983750 грн. (п. 1.1 договору).

Майно передається в оренду з метою використання його за цільовим призначенням (п. 1.2 договору).

Орендодавець зобов?язується передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором по акту приймання-передачі майна (п. 7.1 договору).

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в даному договорі, але не раніше дати підписання сторонами/акту приймання-передачі майна (п. 2.1 договору).

Річна орендна плата визначена на підставі "Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (із змінами та доповненнями) (далі ? Методика), відповідно до вартості майна, визначеної в Звіті про незалежну експертну оцінку, виконаному Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколаївська оціночна компанія", станом на 31.03.2016, яка складає 12292100 грн без ПДВ (п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 3).

Місячна орендна плата визначена на підставі Методики і становить згідно з розрахунком (додаток № 2) без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (березень 2016 року) 275219,59 грн. (п. 3.2 договору в редакції додаткової угоди № 3).

Орендна плата перераховуєшся орендарем на поточний рахунок орендодавця до 20-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування, на підставі рахунку, виставленого орендодавцем до 10-го числа місяця, наступного за місяцем нарахування (п. 3.3 договору).

Орендар зобов?язується, зокрема, своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату відповідно до рахунків, наданих орендодавцем (п. 5.2 договору).

Сторонами погоджено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє по 31.12.2026 включно (п. 11.1 договору в редакції додаткової угоди № 3).

Умови цього договору зберігають силу протягом всього терміну дії цього договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря (п. 11.2 договору).

На виконання умов договору ДП "ММТП" передано в оренду ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" майно, перелік якого міститься у додатку № 1 до договору.

Позивач зазначає, ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" допущено порушення грошових зобов?язань за договором, а саме, зобов?язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати орендної плати за період січень-липень 2021 року, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальній сумі 3292961,70 грн.

Викладені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями актів наданих послуг (виконаних робіт) та відповідних рахунків, виставлених позивачем ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ": за січень 2021 року ? акт від 31.01.2021 № 01790043 на суму 456076,76 грн. з ПДВ та рахунок від 31.01.2021 № 01790043 на суму 456076,76 грн.; за лютий 2021 року ? акт від 28.02.2021 № 03800043 на суму 460637,52 грн. з ПДВ та рахунок від 28.02.2021 № 03800043 на суму 460637,52 грн.; за березень 2021 року ? акт від 31.03.2021 № 05800043 на суму 468468,36 грн. з ПДВ та рахунок від 31.03.2021 № 05800043 на суму 468468,36 грн.; за квітень 2021 року ? акт від 30.04.2021 № 07290043 на суму 471747,64 грн. з ПДВ та рахунок від 30.04.2021 № 07290043 на суму 471747,64 грн.; за травень 2021 року ? акт від 31.05.2021 № 09900043 на суму 477880,36 грн. з ПДВ та рахунок від 31.05.2021 № 09900043 на суму 477880,36 грн.; за червень 2021 року ? акт від 30.06.2021 № 11870043 на суму 478836,12 грн. з ПДВ та рахунок від 30.06.2021 № 11870043 на суму 478836,12 грн.; за липень 2021 року ? акт від 31.07.2021 № 13870043 на суму 479314,94 грн. з ПДВ та рахунок від 31.07.2021 № 13870043 на суму 479314,94 грн. (а.с. 33-46).

Зазначені вище акти наданих послуг (виконаних робіт) підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін.

Направлення позивачем зазначених актів наданих послуг (виконаних робіт) та рахунків відповідачу підтверджується наявними у матеріалах справи копіями аркушів "Журналу видачі рахунків та актів виконаних робіт" позивача, згідно яких зазначені вище акти та рахунки видані представнику відповідача під розпис (а.с. 47-62).

Попри це, за твердженнями ДП "ММТП", указані вище рахунки відповідачем не оплачені, внаслідок чого за ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" обліковується заборгованість у загальній сумі 3292961,70 грн., на яку позивачем здійснені нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Крім того, такі ж нарахування здійснені позивачем на суми прострочень, допущених відповідачем по рахункам за попередні періоди №№ 08610043, 11140043, 12610043, 17230043, 19330043, 21340043, 23350043, 25620043 (а.с. 17-32).

Викладені обставини є підставою для звернення ДП "ММТП" до суду з позовом у даній справі.

Законодавством визначено, що зобов?язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов?язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України).

Суб?єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов?язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ст. 193 ГК України). Положеннями ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов?язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання). Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов?язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Не вважаються такими обставинами, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 2 ст. 218 ГК України).

Договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов?язки (ст. 626 ЦК України).

Згідно статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов?язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (п. 1 ст. 283 ГК України, ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Частиною 6 статті 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов?язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов?язку не встановлений або визначений моментом пред?явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов?язок у семиденний строк від дня пред?явлення вимоги, якщо обов?язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом відхиляються твердження відповідача про те, що позивачем не надано суду належних доказів вручення рахунків ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" ? оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов?язку оплатити товар (в даному випадку ? сплатити орендну плату). Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 у справі № 915/400/18.

Судом також відхиляються твердження відповідача про відсутність його вини в порушенні умов договору.

Так, умовами договору передбачено, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин, а саме: війни, блокади, ембарго, пожежі, землетрусу, повені та інших стихійних лих, страйку, нормативно-правових актів органів влади і т.п. ? сторони звільняються від виконання своїх зобов?язань на час дії визначених обставин. Доказом виникнення і терміну дії форс-мажорних обставин є документ, виданий Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області (п.п. 10.1-10.2 договору).

Такі умови договору кореспондуються з положеннями законодавства, згідно яких підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов?язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб?єкт господарювання за порушення господарського зобов?язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов?язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов?язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов?язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 218 ГК України).

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов?язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов?язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов?язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов?язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами ч. 4 ст. 219 ГК України сторони зобов?язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов?язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

У відповідності до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України (ТПП), зокрема: засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб?єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб?єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб?єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об?єктивно унеможливлюють виконання зобов?язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов?язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

За результатами розгляду документів ТПП України/регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом (п.п. 3.3, 6.11 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3)).

Із змісту викладених положень договору та законодавства випливає, що належним доказом настання форс-мажорних обставин є виданий певному суб?єкту господарювання сертифікат ТПП про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили); при цьому для посилання на відповідні обставини відповідач мав повідомити іншу сторону про початок та кінець дії таких обставин, надавши відповідний доказ ? сертифікат (довідку) ТПП.

В даному випадку відповідачем не подано суду доказів на підтвердження направлення позивачу повідомлення про настання обставин, передбачених пунктом 10.1 договору, зокрема, форс-мажорних обставин з відповідним доказом ? сертифікатом ТПП.

Інших положень, які передбачали б можливість відстрочення виконання договірних зобов?язань з оплати поставленого товару договір не містить.

Ураховуючи наведені вище положення законодавства та обставини, встановлені судом, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" заборгованості по орендній платі за користування договірним майном є обґрунтованими.

Разом із тим, судом встановлено і позивачем підтверджено, що після відкриття провадження в даній справі ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" частково погашено заборгованість, стягнення якої є предметом спору в даній справі, зокрема, сплачено позивачу кошти у сумі 800000 грн., із яких: 456076,76 грн. ? згідно платіжного доручення від 04.02.2022 № 2553; 343923,24 грн. ? згідно платіжного доручення від 04.02.2022 № 2554.

Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума основного боргу за вирахуванням суми часткового погашення, а саме, 2492961,70 грн. (3292961,70 грн. - 800000 грн.).

Щодо вимог позивача про стягнення з ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд приходить до наступного.

Законодавством передбачено, що кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов?язання, враховуючи інтереси другої сторони; порушення зобов?язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України). Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема, штраф, пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов?язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов?язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 9.1 договору).

Орендар несе відповідальність за прострочення оплати орендної плати (п. 3.3, п. 5.2) та сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (п. 9.3 договору).

Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу кредитора зобов?язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що у позивача виникло право на стягнення з ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" пені, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення сплати орендної плати.

Разом із тим, як зазначалося вище, позивачем виконано розрахунок підлягаючих до стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат без урахування часткової сплати ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" цих нарахувань.

При цьому у судовому засіданні представник позивача, хоча і зазначила, що позивач вважає можливим врахування судом здійснених ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" часткових оплат при прийнятті рішення в даній справі, проте не надала пояснень щодо конкретних сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, у погашення яких зараховані кошти згідно платіжного доручення від 30.12.2021 № 2292, представником позивача не надано.

Частинами 1-2 статті 237 ГПК України визначено, що при ухваленні рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин; 4) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 5) як розподілити між сторонами судові витрати; 6) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

При цьому, законодавством не наділено суд правом розподілу на власний розсуд коштів, що сплачені однією із сторін у справі іншій на погашення заборгованості, спір щодо стягнення якої розглядається.

При цьому за відсутності відомостей щодо зарахування та розподілу коштів, сплачених відповідачем згідно платіжного доручення від 30.12.2021 № 2292, суд позбавлено можливості перевірити правильність поданих позивачем розрахунків пені, 3 % річних та інфляційних втрат в цілому.

Господарським процесуальним законодавством визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

В даному випадку суд вважає за необхідне наголосити на тому, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У відповідності до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов?язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що на підставі поданих позивачем доказів та пояснень неможливо перевірити правильність розрахунків заявлених до стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Отже, у задоволенні відповідних позовних вимог належить відмовити.

Таким чином, позов ДП "ММТП" належить задовольнити частково, а саме, в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 2492961,70 грн.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат з оплати судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 129 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру має бути сплаченим судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визнані судом підлягаючими задоволенню позовні вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 2492961,70 грн. підлягають оплаті судовим збором у сумі 37394,43 грн. (2492961,70 грн. * 1,5%), а тому указану суму судового збору належить відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Щодо клопотання ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" про розстрочення виконання рішення суду в даній справі на 6 (шість) місяців суд приходить до такого.

У відповідності до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім?ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов?язків цивільного характеру, а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку. Окрім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв?язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Звертаючись із заявою про розстрочення виконання рішення, відповідач визнав існування заборгованості, стягнення якої є предметом спору, проте зазначив, що ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" є стивідорною компанією в порту Миколаїв і повинна здійснювати безперебійне виконання навантажувально-розвантажувальних робіт у чому задіяні працівники, техніка, що потребує обігу грошових коштів. Будь-які негативні рішення, які можуть зумовити арешт рахунків, беззаперечно зупинять роботу підприємства, що негативно вплине на господарську діяльність компанії в цілому, призведе до неможливості здійснення перевалки вантажів клієнтів та відповідно їх відмову від продовження співпраці. Вказане потягне за собою величезні штрафні санкції та залишить без праці та доходу трудовий колектив компанії.

Відповідач також указав, що з огляду на надзвичайну ситуацію та обмежувальні заходи введені в Україні задля запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2,0, приймаючи до уваги неможливість користуватися коштами на рахунках компанії до зняття арешту за виконавчими провадженнями, а також враховуючи вимушене простоювання портового оператора і не можливості здійснювати стивідорну діяльність в порту протягом року через дії Адміністрації Порту, враховуючи наслідки такого простоювання (накопичення боргів перед Адміністрацією, портом, Фондом; втрата клієнтів та замовлень; вимушене зниження ставок обробки вантажу задля залучення клієнтів після простоювання та т.ін.), для погашення заявленої позивачем суми боргу із збереженням при цьому платоспроможності портового оператора та робочих місць, без унеможливлення при цьому здійснення господарської діяльності відповідача, що вимагає щомісячних витрат, сплати податків та зборів, виплати заробітної плати працівникам компанії, з одночасною оплатою інших існуючих договорів, у тому числі діючих договорів з портом - ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" необхідний додатковий час та розстрочка виконання грошового зобов?язання.

Разом із тим, відповідачем не подано доказів того, що зазначені вище обставини (надзвичайна ситуація та обмежувальні заходи) негативно вплинули на його фінансовий стан (баланси, фінансові звіти за відповідний період, тощо).

На підтвердження доводів про скрутне фінансове становище відповідача, останнім подано банківську довідку від 11.11.2021 № NIC-07.8/180, згідно якої станом на початок операційного дня 11.11.2021 на рахунках ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" у відділенні ПУМБ в м. Миколаїв були наявними кошти в сумі 5517,12 грн.

Відомостей щодо коштів на рахунках відповідача станом на час розгляду справи, як і доказів щодо відсутності у товариства у 2022-2023 роках прибутку в обсязі, достатньому для погашення заборгованості одним платежем, матеріали справи не містять.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що відповідачем не доведено неможливості виконання ним рішення суду в даній справі одним платежем та можливості подальшої сплати коштів частинами у запропонований ним строк.

За такого суд визнає клопотання ТОВ "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" про розстрочення виконання рішення суду в даній справі не підлягаючим задоволенню.

У судовому засіданні 22.03.2023, згідно зі ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ", вул. Лаврська, 16, м. Київ, 01015, ідентифікаційний код 32655926, на користь державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", вул. Заводська, 23/14, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 01125608, грошові кошти у сумі 2492961,70 грн. - основний борг, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 37394,43 грн.

3. У задоволенні решти вимог відмовити.

4. Відмовити в задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" про розстрочення виконання рішення суду в даній справі.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 03.04.2023.

Суддя Т.М. Давченко