ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. ЧернівціСправа № 926/4727/22

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гурина М.О., за участю помічника судді (за дорученням судді) Гливко А.В., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, )

до товариства з обмеженою відповідальністю «УПГ-Інвест» (59343, Чернівецька область, Кіцманський район, село Мамаївці, вул. І. Богуна, буд.16, )

про стягнення заборгованості за договором оренди майна в сумі 132492,10 грн

за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УПГ-Інвест»

до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт»

про визнання недійсним договору оренди №547 від 21.06.2019 року

Представники сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним) не з`явився;

від відповідача (позивача за зустрічним) Галонський В.М., адвокат по ордеру серії ВС №1168495.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» звернулось до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «УПГ-Інвест» про стягнення заборгованості за договором оренди майна в сумі 132492,10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що згідно умов укладеного між сторонами договору оренди №547 від 21.06.2019 позивач передав відповідачу у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене рухоме майно частину правої гілки напірного каналізаційного колектору діаметром труби 200 мм, протяжністю 7000,0 м, розміщеного за адресою: Чернівецька область, смт. Лужани с. Мамаївці м. Чернівці (надалі - колектор), що перебуває на балансі ДП «Укрспирт». Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, вчасно не здійснив платежі в повному обсязі за період з листопада 2020 по лютий 2021 року, внаслідок чого заборгував суму позову.

27.12.2012 року через відділ документального та інформаційного забезпечення від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору оренди (вх.№5307) та відзив на позов (вх.№5306).

У відзиві відповідач проти позову заперечує, зокрема, зазначає, що відповідно до його заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №11/12 від 12.12.2022 року, зустрічні зобов`язання сторін, в тому числі із сплати орендної плати відповідачем та сплати позивачем відшкодування вартості ремонту колектора згідно вимоги відповідача №9/11 від 15.11.2022 року в сумі зустрічних вимог 100372,62 грн були зараховані, що має наслідком припинення зобов`язань відповідача із сплати заявленої до стягнення орендної плати. Крім того, на думку відповідача, строк сплати орендної плати не настав в силу прострочення кредитора, який в порушення умов договору оренди не виставив рахунки на сплату орендної плати, що у свою чергу виключає можливість стягнення інфляційних втрат.

Щодо зустрічних вимог, то відповідач зустрічну позовну заяву мотивує тим, що договір оренди підлягає визнанню недійсним на підставі частин 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України в силу недодержання сторонами в момент вчинення договору оренди вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. В основу аргументів покладено твердження про невідповідність предмету ознакам окремого індивідуально визначеного майна, що суперечить змісту ч.1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції на моменту укладення спірного договору), ч. 3 ст. 283 Господарського кодексу України, ст. 760 Цивільного кодексу України.

Так, відповідач зазначає, що предметом оренди є лише частина напірного каналізаційного колектору, зокрема, частина правої гілки колектору протяжністю 7000 метрів без визначення ні початку ні кінця частини колектору, в той час як колектор складається з двох гілок протяжністю 12950 м. кожна. Відповідач стверджує, що з поміж іншого, ця обставина в сукупності з невизначеністю на місцевості конкретної ділянки гілки колектору, завадила йому здійснити ремонтні роботи предмету оренди в порядку визначеному договором оренди, тому предмет оренди з моменту укладення договору оренди не використовувався орендарем.

03.01.2023 року Господарським судом Чернівецької області отримано від позивача за первісним позовом додаткові пояснення у справі (вх.№47) в яких останній зазначає, що ним не визнаються зобов`язання перед відповідачем здійснити відшкодування вартості робіт з ремонту та відновлення гілки каналізаційного колектору, оскільки згідно п. 5.5 Договору оренди №547 віл 21.06.2019 року, Орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонту колектору. Така умова не тягне за собою зобов`язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень. Позивач вважає, що вимога Відповідача про відшкодування вартості робіт з ремонту та відновлення гілки каналізаційного колектору не є однорідною вимогою до вимоги Позивача про сплату заборгованості з оренди та послуг з відведення стоків, що виключає можливість проведення зустрічного зарахування.

27.01.2023 року до Господарського суду Чернівецької області надійшов відзив відповідача за зустрічним позовом на позовну заяву (вх.№406) в якому відповідач за зустрічним позовом заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог вказуючи при цьому, що частина правої гілки колектору, протяжністю 7000 м. підпадає під визначення індивідуально визначеного майна і що частина колектору може бути предметом договору оренди. Зазначив, що згідно акту від 21.06.2019 прийому-передачі колектору в оренду, колектор потребує капітального ремонту, обов`язок з проведення якого покладається на орендаря і сторони домовились, що вартість ремонту зараховується в рахунок орендної плати. Наголошував, що згідно п. 5.5 договору оренди, орендар зобов`язаний за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонту колектору, така умова не тягне за собою зобов`язання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень, а згідно п. 5.16 договору оренди у випадку виявлення пошкодження колектору та необхідності проведення його ремонту, орендар зобов`язується вжити заходів щодо усунення такого пошкодження. Зазначає, що Відповідач за зустрічним позовом не підтверджує факт проведення позивачем за зустрічним позовом поточного або капітального ремонту колектору.

Крім того, Відповідач за зустрічним позовом підкреслює, що спірний договір оренди та договір відведення та транспортування стоків №1/30 від 30.05.2019 року укладений між тими ж сторонами, є пов`язаними договорами оскільки приймання стоків Позивача за зустрічним позовом не може відбуватись без передачі йому в оренду частини колектору. Зазначає, що підписання сторонами актів здавання-приймання наданих послуг за обома договорами спростовують доводи про неможливість експлуатації колектору. Стверджує про недобросовісність поведінки Позивача за зустрічним позовом, так як останній був обізнаний про те, що предметом спірного договору є частина колектору. Йому були відомі його технічні характеристики, а питання розірвання договору оренди та повернення частини колектору ним не ініціювалось.

ІІ. Рух справи

01.12.2022 року відділом документального забезпечення та аналітичної роботи суду матеріали позовної заяви зареєстровані за вх.№4727.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.12.2022 року позовну заяву передано судді Гурину М.О.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 02.12.2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви у п`ять днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

06.12.2022 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява (вх.№4852) про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 07.12.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27.12.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 27.12.2022 року у зв`язку із знеструмленням електромережі суду розгляд справи призначено на 19.01.2023 року та відкладено розгляд питання щодо прийняття зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 19.01.2023 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «УПГ-ІНВЕСТ» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про визнання недійсним договору оренди №547 від 21.06.2019 року та призначено підготовче судове засідання на 14.02.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 14.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 02.03.2022 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 02.03.2023 року відкладено розгляд справи по суті на 21.03.2023 року.

21.03.2023 року представником позивача за первісним позовом засобами електронного зв`язку подано заяву про розгляд справи без участі представника (вх.№1217).

Станом на день розгляду справи представник відповідача за первісним позовом заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із пунктом 1 частини третьої цієї статті Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 2 статті 195 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За таких обставин, враховуючи заяву представника позивача за первісним позовом про розгляд справи без їх участі, суд вирішив за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні на підставі наявних матеріалів.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд установив таке.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 174 Господарського кодексу України унормовано, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

05.06.2019 року Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» звернулось з листом №1.1.2-19.3/971 до Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо погодження передачі майна в оренду в якому повідомило, що на Державному підприємстві спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» Лужанське МПД обліковується каналізаційний колектор, який складається з двох гілок протяжністю 13 км. кожна. Враховуючи нездійснення виробничої діяльності з 2019 року ДП «Укрспирт» просило погодити передачу в оренду ТОВ «УПГ-Інвест» терміном на 10 років правої гілки колектору протяжністю 7000 метрів, що перебуває на балансі ДП «Укрспирт» Лужанське МПД.

18.06.2019 року Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» надіслано на адресу ТОВ «Оцінка-Інформ» листи №148 та №150 в якому державне підприємство просило провести оцінку частини правої гілки напірного каналізаційного колектору протяжністю 7000 м. та повідомило технічні характеристики колектору в цілому з вказанням його протяжності 12950 м., інвентарного номера - №4032 та інше.

19.06.2019 року ТОВ «Оцінка-Інформ» було складено та підписано звіт №66/19 про незалежну оцінку майна частини правої гілки напірного каналізаційного колектору діаметром труби 200 мм протяжністю 7000,0 м, розміщеного за адресою: Чернівецька обл., смт. Лужани с. Мамаївці м. Чернівці, що перебуває у власності ДП «Укрспирт» та експлуатується Лужанським МПД

21.06.2019 року між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» та товариством з обмеженою відповідальністю «УПГ-Інвест» укладено договір оренди №547 індивідуально визначеного рухомого майна (колектор), що належить до державної власності за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене рухоме майно частину правої гілки напірного каналізаційного колектору діаметром труби 200 мм, протяжністю 7000,0 м, розміщеного за адресою: Чернівецька обл., смт. Лужани с. Мамаївці м. Чернівці (надалі колектор), що перебуває на балансі орендодавця, вартість якого визначена згідно зі Звітом про незалежну оцінку майна №66/19 від 31.05.2019 і становить 2945127 грн., без ПДВ (п.1.1. договору).

Згідно пунктів 1.2., 1.4. договору об`єкт оренди передається в оренду орендарю з метою відведення стоків та транспортування через колектор стоків (стічних вод) орендаря (утворених у виробничому процесі), передача в оренду погоджена з органом управління майном (лист Мінагрополітики України від 13.06.2019 №37-21-13/13467).

Відповідно до п. 1.5. договору оренди стан об`єкта оренди на момент укладення договору визначається в Акті прийому-передачі.

У пункті 3.1. договору сторони передбачили, що орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року №786 (зі змінами), і становить за кожен повний місяць користування об`єктом оренди, без урахування індексації 24542,73 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 4908,55 грн., всього з ПДВ 29451,28 грн.

Пункт 3.2. договору визначає, що орендна плата на кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць.

У відповідності до пунктів 3.6., 3.7. договору орендодавець зобов`язаний до 20-го числа кожного місяця, що передує оплачуваному, виставляти орендарю рахунки. Якщо до настання даного терміну відповідний рахунок не буде одержаний орендарем, орендар зобов`язаний звернутися до орендодавця з метою одержання рахунку. Орендна плата сплачується орендарем щомісяця, авансом, не пізніше 28-го числа місяця, який передує оплачуваному місяцю. Орендна плата за перший місяць оренди сплачується протягом 15 календарних днів з дати укладення договору.

Згідно п. 4.2 договору для отримання згоди орендодавця на здійснення поліпшень та у випадках передбачених законодавством, орендар звертається до орендодавця у визначеному законодавством порядку. При цьому, сторони визначають та підтверджують, що перед початком експлуатації колектора орендарем, враховуючи поточний стан колектора, орендар зобов`язується за власні кошти здійснити капітальний ремонт колектора, що є предметом оренди, з метою відновлення його в цілому та його частини зокрема, такий ремонт здійснюється за кошти орендаря, силами орендаря чи визначеними ним третіми особами. Результати ремонту є власністю орендодавця. Вартість такого ремонту окремому відшкодуванню не підлягає, але підлягає зарахуванню у сплату орендної плати за майбутні періоди при умові надання орендодавцю документів, що підтверджують обсяг, склад робіт по ремонту та їх вартість. Всі наступні ремонти (поліпшення) орендованого майна, їх проведення та наслідки регулюються відповідно до інших положень цього договору.

21.06.2019 року між сторонами підписано Акт прийому передачі колектора в оренду до договору оренди індивідуально визначеного рухомого майна (колектор), що належить до державної власності №547 від 21.06.2019 згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене рухоме майно частину правої гілки напірного каналізаційного колектору діаметром труби 200 мм, протяжністю 7000,0 м, розміщеного за адресою: Чернівецька обл., смт. Лужани с. Мамаївці м. Чернівці (колектор інвентарний номер 4032, 2006 року) (пункт 1 акту).

В пункті 2 даного акту сторони зазначили, що колектор потребує капітального ремонту, обов`язок з проведення якого покладається на орендаря. Сторони домовились, що вартість ремонту зараховується в рахунок орендної плати.

На момент звернення до суду з первісною позовною заявою 01.12.2022 року, основний борг ТОВ «УПГ-Інвест» перед ДП «Укрспирт» по договору оренди індивідуально визначеного рухомого майна (колектор), що належить до державної власності №547 складав 100372,62 грн., що визнається обома сторонами.

Поряд з цим, 15.11.2022 року товариством з обмеженою відповідальністю «УПГ-Інвест» на адресу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» надіслана письмова вимога про відшкодування фактично зроблених витрат в сумі 113161,76 грн.

Дана вимога обґрунтована тим, що у відповідності до умов іншого договору, а саме, договору №1/30 на відведення стоків від 30.05.2019, укладеного між ТОВ «УПГ-Інвест» та ДП «Укрспирт», останнє прийняло на себе зобов`язання відведення стоків (стічних вод) товариства (утворених у виробничому процесі) та їх транспортування через двотрубний напірний каналізаційний колектор смт. Лужани м. Чернівці, від точки приймання (підключення до мережі Підприємства) до точки підключення колектору до мережі Чернівецького олійно-жирового комбінату.

12.10.2019 відбувся прорив гілки колектора за координатами 48°20'56.5"N 25°52'14.4"Е, що спричинило неможливість його експлуатації. За результатами роботи комісії у складі представників Товариства та Лужанського МПД ДП «Укрспирт» 13.10.2019 було встановлено, що прорив колектора стався внаслідок корозії сталевих/з`єднувальних муфт трубопроводу в силу тривалого терміну використання. Комісією зафіксовано необхідність здійснення невідкладних дій для усунення прориву і ліквідації наслідків прориву, згоду керівника Товариства усунути виявлені пошкодження колектору з використанням власних ресурсів та/або із залученням третіх осіб з подальшою компенсацією понесених витрат. Також комісією зафіксовано згоду керівника Лужанського МПД Підприємства здійснити компенсацію всіх понесених витрат по усуненню пошкодження (прориву) гілки каналізаційного колектора та ліквідації всіх негативних наслідків згідно договору між сторонами. Вказані обставини зафіксовані в Акті фіксації події від 13.10.2019 року, підписані всіма учасниками комісії як з боку Товариства так і з сторони Підприємства.

ТОВ «УПГ-Інвест» організувало власними та залученими силами ремонтні роботи, які 29.10.2022 були повністю завершені з одночасним і наступним оформленням первинних документів щодо таких робіт.

Загальний розмір витрат Товариства на ремонт колектора і усунення наслідків прориву склав 113161,76 гри., про що Товариство надало Підприємству (в особі Лужанського МПД Підприємства) відповідний звіт про обсяг витрат.

Відповідно до службової записки від 26.11.2019 року Лужанського МПД Підприємства на ім`я керівника ДП «Укрспирт», Підприємство детально проінформовано про деталі і причини прориву колектора, підстави, що зумовили неможливість проведення робіт коштами Підприємства, негативні наслідки, яких вдалось уникнути завдяки проведення ремонтних робіт Товариством, номенклатуру і розмір витрат Товариства на ремонт тощо та висунуто клопотання про укладення між Підприємством і Товариством відповідного договору на відшкодування таких витрат з наданням проекту.

Відтак, Товариство вимагало відшкодувати витрати ТОВ «УПГ-Інвест» на усунення пошкодження (прориву) каналізаційного колектора ДП «УКРСПИРТ» в сумі 113161,76 грн, посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 1158 та ч. 1 ст. 1160 Цивільного кодексу України якими передбачено, що якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення, особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені,.

Суд звертає увагу, що об`єкт оренди (частина однієї труби, колектор) по договору оренди індивідуально визначеного рухомого майна (колектор), що належить до державної власності №547 від 21.06.2019 та двотрубний напірний каналізаційний колектор через який здійснювалося відведення стоків (стічних вод) товариства (утворених у виробничому процесі) та їх транспортування по договору №1/30 на відведення стоків від 30.05.2019, це не тотожні об`єкти і аварія сталась саме на двотрубному напірному каналізаційному колектору під час надавання послуг по договору №1/30 на відведення стоків від 30.05.2019.

12.12.2022 року відповідачем за первісним позовом направлено позивачу за первісним позовом Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог №11/12, згідно якої відповідачем за первісним позовом повідомив позивача за первісним позовом про припинення зустрічних зобов`язань (вимог) в сумі 113161,76 грн. з яких:

- 100372,62 грн заборгованість ТОВ «УПГ-Інвест» з орендної плати за договором оренди №547 індивідуально визначеного рухомого майна (колектор), що належить до державної власності від 21.06.2019 та заборгованість ДП «Укрспирт» із сплати грошових коштів у відповідності до положень гл. 79 Цивільного кодексу України на користь ТОВ «УПГ-Інвест» в якості відшкодування витрат, що визначені вимогою останнього вих. №9/11 від 15.11.2022;

- 12789,14 грн. заборгованість ТОВ «УПГ-Інвест» за послуги з відведення та транспортування стоків за Договором №1/30 на відведення стоків від 30.05.2019 та заборгованість ДП «УКРСПИРТ» із сплати грошових коштів у відповідності до положень гл. 79 Цивільного кодексу України на користь ТОВ «УПГ-Інвест» в якості відшкодування витрат, що визначені вимогою останнього вих. №9/11 від 15.11.2022.

Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у ст. 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Суд при цьому враховує, що зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням (відповідна правова позиція міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05.04.2018 у справі №910/13205/17).

Отже, метою зарахування зустрічних вимог є оптимізація діяльності кредитора та боржника в ситуації, коли кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні.

Із статті 601 Цивільного кодексу України випливає, що зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог, тобто сторони беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі), строк виконання яких настав.

При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо). Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 922/1690/21.

Необхідною умовою для проведення зарахування відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України є також безспірність вимог, які зараховуються.

Умова щодо безспірності вимог випливає із мети інституту зарахування, яка полягає в оптимізації, тобто досягненні найбільшої ефективності діяльності сторін шляхом усунення зустрічного переміщення однорідних цінностей між кредитором та боржником в ситуації, коли кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні. При цьому відповідно ст. 601 Цивільного кодексу України зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін і не потребує згоди іншої сторони.

Очевидно, що якщо вимоги, що зараховуються, не будуть безспірними, то зарахування подібних вимог за заявою однією із сторін не забезпечує досягнення мети зарахування оптимізації діяльності сторін, але створює додаткову правову невизначеність та спір з приводу виконання сторонами взаємних зобов`язань.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 Господарського кодексу України, статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №305/2082/14-ц, зазначалось, що спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до ч. 5 ст. 202 Цивільного кодексу України до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Заява Відповідача за первісним позовом про зарахування зустрічних однорідних вимог за своєю правовою природою є одностороннім правочином, направленим на припинення взаємних грошових зобов`язань сторін у справі.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського об`єднаної палати від 22.01.2021 у справі №910/11116/19 були уточнені висновки щодо безспірності вимог та зазначено, зокрема, що за дотримання умов, передбачених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності заборон, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, незгода однієї сторони із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, проведеним за заявою іншої сторони зобов`язання, не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Таким чином, сама по собі незгода позивача за первісним позовом з проведеним відповідачем за первісним позовом зарахуванням не може бути підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів недійсності одностороннього правочину, а саме Заяви відповідача за первісним позовом про зарахування зустрічних однорідних вимог №11/12 від 12.12.2022 року суду не подано, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів відповідача за первісним позовом про припинення зобов`язань ТОВ «УПГ-Інвест» з сплати орендної плати за Договором оренди в сумі 100372,62 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Щодо заявлених Позивачем за первісним позовом вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 32122,88 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Пунктом 3.7 договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно, авансом, не пізніше 28-го числа місяця, який передує оплачуваному місяцю.

При цьому, п. 3.6 договору оренди передбачається, що до 20-го числа такого місяця, орендодавець зобов`язаний виставляти орендарю відповідні рахунки. Якщо до настання даного терміну відповідний рахунок не буде одержаний орендарем, орендар зобов`язаний звернутись до орендодавця з метою одержання рахунку.

Враховуючи, що розмір орендної плати за місяць не є сталою сумою, і підлягає формуванню з урахуванням індексу інфляції виходячи з положень п. 3.2 Договору оренди, суд приходить до висновку, що виставлення рахунку орендодавцем орендарю є попереднім зустрічним зобов`язанням орендодавця, що прямо пов`язане з обов`язком орендаря сплатити орендну плату з врахуванням виконаного зустрічного зобов`язання орендодавця.

Орендарем заперечується факт отримання ним рахунків на сплату орендної плати за визначений ДП «Укрспирт» період. Суду не надано жодних доказів надіслання (вручення) відповідних рахунків орендодавцем орендарю.

Відповідно, відповідач за первісним позовом був вправі зупинити виконання свого обов`язку з сплати орендної плати, що виключає можливість набуття заборгованістю з орендної плати статусу простроченої та застосування до її стягнення положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про визнання недійсним договору оренди №547 від 21.06.2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХІІ (в редакції чинній на момент укладення спірного Договору оренди), цей закон регулює:

- організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності;

- майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Відповідно до ст. 2 цього Закону орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Згідно положень ч.1 ст. 4 цього Закону, об`єктами оренди за цим Законом є:

- цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об`єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс.

- нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств;

- майно, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації);

- захисні споруди цивільного захисту із збереженням їх цільового призначення, крім зазначених у частині другій цієї статті.

Стаття 5 цього Закону передбачає, що орендодавцями можуть бути підприємства щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору), за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Об`єктом оренди можуть бути:

- державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання;

- нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення);

- інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Оренда структурних підрозділів державних та комунальних підприємств не повинна порушувати виробничо-господарську цілісність, технологічну єдність даного підприємства.

Законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, цілісні майнові комплекси яких не можуть бути об`єктом оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Відповідно до ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

Як встановлено з матеріалів справи, Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» володіє на праві повного господарського відання каналізаційним колектором за адресою розташування: смт. Лужани с. Мамаївці м. Чернівці, у складі двох гілок, протяжністю 12950 м. кожна, матеріали труб чавун, діаметр труб 219 мм, глибина прокладки 1000 1500 мм, інвентарний номер колектору 4032, первісна балансова вартість 2128311,00 грн, залишкова балансова вартість 31672,87 грн.

Такий колектор відповідає ознакам індивідуально визначеного рухомого майна так як наділений тільки йому властивими ознаками, що його індивідуалізують, має конкретне виробничо-технічне призначення та виокремлений в обліку як окремий інвентарний об`єкт.

Водночас, за договором оренди №547 індивідуально визначеного рухомого майна (колектор), об`єктом оренди є лише частина колектору, зокрема частина його правої гілки протяжністю 7000 м. з загальної протяжності 12950 м.

По тексту договору оренди частина колектору іменується як колектор лише як умовна назва об`єкта оренди, про що і вказано в п. 1.1 Договору оренди.

У своєму відзиві на зустрічний позов відповідач за зустрічним позовом визнає що об`єктом оренди є саме частина правої гілки напірного каналізаційного колектору, однак зазначає, що така частина підпадає під визначення індивідуальне визначене майно і може бути предметом оренди.

Суд не погоджується з названою позицією відповідача за зустрічним позовом так як вона спростовується матеріалами справи, а відсутність у частини однієї з гілок колектору ознак відокремленості і індивідуальної визначеності є очевидним. Крім того, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутній будь-який доказ визначення конкретного місця початку та кінця частини правої гілки протяжністю 7000 м. яка передавалась в оренду при загальній протяжності даної однієї гілки 12950 м.

Відтак, суд приходить до висновку, що визначений договором оренди№547 індивідуально визначеного рухомого майна (колектор) об`єкт оренди, суперечить положенням і змісту ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХІІ (в редакції чинній на момент укладення спірного Договору оренди), ч. 2 ст. 283 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору), ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України.

За твердженнями позивача за зустрічним позовом, об`єкт оренди не експлуатувався з моменту його передачі в силу того, що ним так не було проведено його капітального ремонту.

У своєму відзиві на зустрічний позов відповідач за зустрічним позовом зазначив, що ним не підтверджується факт проведення ТОВ «УПГ-Інвест» поточного або капітального ремонту об`єкта оренди.

Відтак, обставина не проведення ТОВ «УПГ-Інвест» капітального ремонту об`єкта оренди визнається обома сторонами.

Суд повторно звертає увагу, що п. 2 Акту прийому передачі колектора в оренду до договору оренди індивідуально визначеного рухомого майна (колектор), що належить до державної власності №547 від 21.06.2019 визначено, що об`єкт оренди потребує капітального ремонту, обов`язок з проведення якого покладається на орендаря, сторони домовились, що вартість ремонту зараховується в рахунок орендної плати. Згідно п. 4.2 Договору оренди сторони визначають та підтверджують, що перед початком експлуатації орендарем, враховуючи поточний стан об`єкта оренди, орендар зобов`язується за власні кошти здійснити капітальний ремонт об`єкта оренди з метою відновлення його в цілому та його частини зокрема, такий ремонт здійснюється за кошти орендаря, силами орендаря чи визначеними ним третіми особами.

Відповідачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу який би підтверджував як здійснення товариством капітального ремонту об`єкту оренди так і зарахування таких витрат в рахунок орендної плати.

Відтак, суд приходить до висновку про фактичну неможливість експлуатації об`єкту оренди з моменту його передачі в силу непридатності об`єкту оренди для такої експлуатації виходячи з його незадовільного технічного стану.

Крім того, між сторонами було укладено Договір №1/30 на відведення стоків від 30.05.2019, у відповідності до умов якого, ДП «Укрспирт», починаючи з червня 2019 року надавало ТОВ «УПГ-Інвест» послуги з відведення та транспортування стоків (стічних вод) ТОВ «УПГ-Інвест» через двотрубний напірний каналізаційний колектор смт. Лужани м. Чернівці, а саме колектор, частина правої вітки якої була об`єктом оренди за Договором оренди №547 починаючи з 21.06.2019 року. Згідно п.1 цього договору, експлуатація колектору здійснюється технічними засобами і силами ДП «Укрспирт». Факт виконання вказаного договору, відведення та транспортування стоків ТОВ «УПГ-Інвест» згідно умов договору засвідчується укладеними сторонами актами здавання-приймання виконаної роботи (надання послуг) за період червень 2019 року березень 2021 року. У вказаних актах сторони чітко відобразили зміст господарської операції, вказавши що роботи відведення та транспортування стоків у відповідному періоді виконані якісно і в повному обсязі.

У відповідності до Листа ТОВ «УПГ-Інвест» вих. №12/10 від 12.10.2019 року, отриманого ДП «Укрспирт» 12.10.2019, ТОВ «УПГ-Інвест» повідомило про пошкодження (прорив) гілки каналізаційного колектору, що спричинило неможливість його використання у жовтні 2019 року саме в рамках Договору №1/30 на відведення стоків від 30.05.2019. За наслідками перевірки цього повідомлення, комісією у складі представників обох сторін Актом фіксації події від 13.10.2019 зафіксовано прорив каналізаційного колектору внаслідок тривалого терміну використання гілки каналізаційного колектору.

Відтак, в силу неможливості експлуатації правої вітки колектору в рамках Договору оренди, суд приходить до висновку, що відведення стоків (стічних вод) та їх транспортування здійснювалось ТОВ «УПГ-Інвест» через ліву вітку колектору в рамках Договору №1/30 на відведення стоків від 30.05.2019 року, а не Договору оренди №547.

Посилання Відповідача за зустрічним позовом на підписання сторонами актів здавання-приймання наданих послуг як доказ експлуатації об`єкта оренди, тобто, частини правої вітки колектору, судом відхиляються за неналежністю. На підставі вказаних актів неможливо встановити обставини, що входять до предмету доказування у справі. Їх зміст має суперечливий характер так як засвідчує якісне і повне виконання робіт відведення і транспортування стоків, що в рамках Договору оренди не вбачається можливим, підписані акти сторонами в якості замовника і виконавця, а не орендаря і орендодавця.

Суд оцінює докази подані на спростування факту користування об`єктом оренди орендарем більш вірогідними ніж докази, подані на підтвердження факту такого користування.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 216 цього Кодексу, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 236 цього Кодексу, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

ІV. Висновки суду

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Оцінюючи подані сторонами докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, договір оренди підлягає визнанню недійсним в силу його невідповідності положенням і змісту ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХІІ (в редакції чинній на момент укладення спірного Договору оренди), ч. 2 ст. 283 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладення спірного договору), ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України. Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом не користувався об`єктом оренди, Договір оренди підлягає визнанню недійсний з моменту його укладення.

Враховуючи визнання недійсним судом Договору оренди з моменту його укладення, задоволення первісного позову в рамках даної справи виключається і суд відмовляє в його задоволені незалежно від факту припинення зобов`язань з сплати орендної плати зарахуванням зустрічних однорідних вимог вже під час розгляду справи.

V. Розподіл судових витрат.

Пунктом 2 частини 1, частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений судовий збір за первісний позов - залишити за позивачем у зв`язку із відмовою у його задоволення, судовий збір за зустрічний позов в сумі 2481,00 грн покласти на відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. 123, 129, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у задоволенні первісного позову Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» до товариства з обмеженою відповідальністю «УПГ-Інвест» про стягнення заборгованості за договором оренди майна в сумі 132492,10 грн.

2. Задовольнити зустрічний позов товариства з обмеженою відповідальністю «УПГ-Інвест» до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про визнання недійсним Договору оренди №547 індивідуально визначеного рухомого майна (колектор), що належить до державної власності від 21.06.2019 року.

3. Визнати недійсним Договір оренди №547 індивідуально визначеного рухомого майна (колектор), що належить до державної власності від 21.06.2019 року укладений між Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» та товариством з обмеженою відповідальністю «УПГ-Інвест».

4. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УПГ-Інвест» (59343, Чернівецька область, Кіцманський район, село Мамаївці, вул. І. Богуна, буд.16, ) 2481,00 грн судового збору.

5. З набранням судовим рішенням законної сили видати наказ.

Повний текст рішення складено та підписано 27.03.2023 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Гурин

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.