СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Харків Справа №904/716/22

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Сгара Е.В., суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

учасники провадження у справі - не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шудрі Олександра Юрійовича (вх.№1415П від 21.12.2022) на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.11.2022 у справі №904/716/22 (м. Полтава, суддя Іванко Л.А.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія-Груп», м. Дніпро,

до Фізичної особи - підприємця Шудрі Олександра Юрійовича, м. Кременчук, Полтавська область,

про стягнення 546 994, 18 грн, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Сінергія-Груп» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з ФОП Шудрі Олександра Юрійовича 15080,08 грн основного боргу; 25153,19 грн - пені; 115397,88 грн - неустойки; 251095,64 грн - 0,35% за користування чужими грошовими коштами; 5896,57 грн - 3% річних; 18972,95 грн - інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати продукції за Договором №24/01-1 про виготовлення та постачання продукції від 24.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.03.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2021 матеріали справи №904/716/22 передано за територіальною підсудністю на розгляд Господарському суду Полтавської області.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Сінергія-Груп» на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2022 про передачу справи до іншого суду у справі №904/716/22 залишено без задоволення. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2022 про передачу справи до іншого суду у справі №904/716/22 залишено без змін.

13.07.2022 року до Господарського суду Полтавської області надійшла справа №904/716/22 за позовом ТОВ «Сінергія-Груп» до ФОП Шудрі Олександра Юрійовича про стягнення 546994,18 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.11.2022 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП Шудрі Олександра Юрійовича на користь ТОВ «Сінергія-Груп» 22208,08 грн пені, 115397,88 грн неустойки, 251095,64 грн - 0,35%, 5896,57 грн - 3% річних, 18972,95 грн - інфляційних, та 7862,24 грн витрат зі сплати судового збору. Ухвалено видати наказ з набранням цим рішенням законної сили. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 22.11.2022 та ухвалити нове рішення про задоволення позову ТОВ «Сінергія-Груп» в частині стягнення з ФОП Шудрі Олександра Юрійовича 3-х % річних в сумі 3778,39 грн та інфляційних втрат в сумі 3618,26 грн та про відмову в задоволенні інших позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на наступне:

- до вирішення питання щодо застосування позовної давності згідно заяви відповідача, суд мав дослідити фактичні обставини, на які послався відповідач в обґрунтування безпідставності позовних вимог (відсутності порушеного права відповідача);

- зобов`язання згідно Специфікації від 28.01.2020 з поставки виконані позивачем повністю лише 11.03.2020, відповідно зобов`язанні з оплати поставленого товару виникли лише 12.03.2020, а прострочення виконання обов`язку відповідача з оплати товару виникає через 30 календарних днів після 11.03.2020;

- зобов`язання за Специфікацією від 04.06.2020 було виконане позивачем в повному обсязі лише 17.07.2020;

- апелянт стверджує, що умови договору вказують на те, що до виконання позивачем повної поставки згідно Специфікації, не відраховується строк для оплати;

- з огляду на прострочення строків поставки позивачем, боржник не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора;

- товар, поставлений понад суму узгодженої сторонами Специфікації (тобто безпідставно, за межами договору) не є продукцією в розумінні укладеного сторонами договору, а відповідно на цей товар не розповсюджуються умови договору;

- позивач не надав суду докази нарахування відповідачу відповідних процентів та невиконання таких вимог щодо їх сплати на протязі трьох банківських днів, як це передбачено п.5.4. договору;

- судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме пункт 12 Перехідних Положень Цивільного кодексу України, неправильно враховано постанову Верховного Суду від 06.05.2021 по справі №903/323/20;

- судом проігноровано, що навіть продовження строку давності на період дії карантину, не змінює (не збільшує) обсяг прав кредитора.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 21.12.2022 для розгляду справи №904/716/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., судді Геза Т.Д., Склярук О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Шудрі Олександра Юрійовича (вх.№1415П від 21.12.2022) на рішення Господарського суду Полтавської області від 22.11.2022 у справі №904/716/22. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №904/716/22. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Східним апеляційним господарським судом в умовах воєнного стану, зважаючи на утруднення реалізації учасниками справи прав, наданих їм Господарським процесуальним кодексом України рекомендовано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи (відзиви, заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/ Учасникам судового процесу необхідно повідомити суд про їх номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або інші засоби зв`язку, зокрема, мобільного (за їх наявності), які можуть бути використані для викликів або повідомлень.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія-Груп» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№189ел.310 від 06.01.2023), в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Полтавської області від 22.11.2022 залишити без змін; розподілити судові витрати, стягнувши з Фізичної особи - підприємця Шудрі Олександра Юрійовича, РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія-Груп» () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14 100,00 грн.

В обґрунтування своєї позиції по справі позивач посилається на наступне:

- призупинення виконання заявки відповідача до моменту погашення існуючої заборгованості є правом позивача, а не його обов`язком;

- будь-яких звернень відповідача щодо неможливості виконання свого обов`язку в умовах пандемії коронавірусу до позивача не надходило;

- саме відповідач не дотримався свого обов`язку, передбаченого пунктом 5.4. договору, та не сплачував протягом трьох банківських днів такі проценти;

- неподання відповідачем належних та допустимих доказів винятковості свідчить про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій;

- рівні епідемічної небезпеки поширення COVID-19 під час дії карантину не мають ніякого значення, оскільки пункт 12 «Прикінцевих та Перехідних положень» Цивільного кодексу України відповідних застережень не містить.

23.01.2023 на виконання вимог ухвали суду від Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи №904/716/22 (вх.№934).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2023 призначено справу №904/716/22 (вх.№1415П) до розгляду на 23.03.2023 о 09:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132. Повідомлено учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Роз`яснено учасникам справи, що в умовах дії режиму воєнного стану, з міркувань безпеки та враховуючи приписи ст.3 Конституції України, розгляд апеляційної скарги може бути перенесений на іншу дату. Запропоновано учасникам справи заздалегідь визначитися із бажанням та можливістю взяти участь у судовому засіданні, про що письмово повідомити Східний апеляційний господарський суд. Явку представників учасників справи визнано необов`язковою. Запропоновано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи (заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду .

Від ТОВ «Сінергія-Груп» надійшла заява (вх.№2553ел.4164 від 06.03.2023) в якій позивач просить провести судове засідання без участі уповноваженого представника. Також позивач зазначив, що відзив на апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі та просить у задоволенні скарги відмовити. Також просить розподілити судові витрати у апеляційному проваджені.

Також від ТОВ «Сінергія-Груп» надійшло клопотання про приєднання доказів судових витрат до матеріалів справи (вх.№3019ел.4822 від 17.03.2023).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2023 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Гези Т.Д. для розгляду справи визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя-доповідач Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Сгара Е.В.

До судового засідання Східного апеляційного господарського суду 23.03.2023 сторони у справі не з`явились. Про судове засідання сторони повідомлялись шляхом надсилання копій ухвали 16.02.2023 рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (позивач трекінг Укрпошти 439; вручено за довіреністю 01.03.2023, відповідач трекінг Укрпошти 420; вручено 02.03.2023). Та згідно картки обліку вихідних документів №1596 від 17.02.2023 шляхом направлення на електронні адреси, які учасниками провадження у справі були зазначені як контактні, про що в системі «Діловодство спеціалізованого суду» міститься додаток про успішне доставлення електронних листів.

Ураховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, судом здійснено дії щодо їх належного повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на клопотання позивача про розгляд справи за відсутності його представника та зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, забезпечення судом реалізації учасниками судового процесу права приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, сприяння у наданні їм достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та поданні процесуальних документів, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.01.2020 між фізичною особою-підприємцем Шудря О.Ю. (замовник, відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінергія-Груп» (Виконавець, позивач у справі) укладено Договір №№24/01-1 про виготовлення та постачання продукції (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобов`язання з виготовлення і постачання гнучкої рулонної упаковки, далі за договором - продукція.

Згідно з п 1.2 Договору асортимент, кількість, ціна, умови оплати, терміни й умови поставки кожної окремої партії продукції узгоджуються сторонами в Специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

Ціна на продукцію вказується в Специфікації до цього Договору (п. 5.1 Договору).

За визначенням п. 5.3 Договору, умови та термін оплати за цим договором зазначаються в Специфікаціях кожної партії Продукції.

У разі прострочення оплати продукції у строк, передбачений п.5.3 Договору, замовник зобов`язується сплатити виконавцю суму заборгованості за поставлену продукцію, а також сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,35% від суми заборгованості за кожен день користування такими коштами. Сплата процентів здійснюється протягом трьох банківських днів після їх нарахування.

Відповідно до п. 7.4 Договору у разі прострочення оплати Продукції Замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також неустойку в розмірі 10% від вартості несплаченої продукції у разі прострочення оплати продукції більше ніж на 10 календарних днів.

Відповідно до п. 10.5 цей Договір буде вважатися виконаним після виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором і урегулювання всіх розрахунків.

Термін дії Договору встановлюється з моменту підписання та діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків - до повного їх завершення.

Так, до позовної заяви додаються Специфікації (в копіях), підписані сторонами, в яких визначено асортимент, кількість, ціна, умови оплати, умови поставки, місто доставки кожної окремої партії продукції, а саме:

- від 28.01.2020 на суму 260898,67 грн;

- від 04.06.2020 на суму 231033,6 грн;

- від 01.07.2020 на суму 225738,26 грн;

- від 27.08.2020 на суму 240202,8 грн;

- від 04.11.2020 на суму 127908,73 грн;

- від 04.11.2020 на суму 54986,49 грн.

Щодо умови та терміну оплати зазначено: відтермінування платежу 30 календарних днів.

На виконання умов Договору та на підставі Специфікацій відповідачу поставлено продукцію на загальну суму 1163978,77 за видатковими накладними:

- № 02/03-8 від 02.03.2020 на суму 27818,69 грн;

- №05/03-3 від 05.03.2020 на суму 45380,1 грн;

- № 11/03-2 від 11.03.2020 на суму 187699,9 грн;

- № 01/07-8 від 01.07.2020 на суму 225738,25 грн;

- № 17/07-2 від 17.07.2020 на суму 254243,81 грн;

- № 27/08-1 від 27.08.2020 на суму 240202,8 грн.;

- № 04/11-7 від 04.11.2020 на суму 182895,22 грн.

За даними позивача, у встановлений строк відповідач сплатив лише 10 000,00 грн. 26.03.2020 та 31.03.2020 за першою видатковою накладною № 02/03-8 від 02.03.2020 на суму 27818,69 грн.

Залишок вартості продукції за цією накладною в розмірі 17818,69 та за рештою накладних у період з 15.04.2020 по 24.01.2020 відповідач сплачував частинами, з порушенням строку оплати, в зв`язку з чим, позивач нарахував відповідачеві санкції та звернувся з позовною заявою з метою стягнення суми заборгованості в судовому порядку.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції встановив, що в частині позовних вимог щодо стягнення 15080,08 грн. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 22208,08 грн пені, 115397,88 грн неустойки, 251095,64 грн - 0,35%, 5896,57 грн - 3% річних, 18972,95 грн - інфляційних заявлені правомірно, обґрунтовані, є такі, що не спростовані відповідачем належними доказами, а тому підлягають задоволенню. В решті позовних вимог відмовив.

Рішення, з урахуванням вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України розглядається лише в оскаржуваній частині.

Спірні правовідносини сторін виникли під час виконання господарського договору.

Відповідно до частини першої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини шостої статті 265 Господарського кодексу України та частини другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частина третя статті 692 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Обов`язковість договору до виконання сторонами встановлена статтею 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

За частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Стосовно позовних вимог про стягнення пені у розмірі 25153,19 грн та 115397,88 грн неустойки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з п.п.6, 7 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією.

Відповідно до п.п.3, 4, 6 ст. 232 ГК України, вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.4 Договору у разі прострочення оплати Продукції Замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також неустойку в розмірі 10% від вартості несплаченої продукції у разі прострочення оплати продукції більше ніж на 10 календарних днів.

За розрахунком позивача, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 25153,19 грн. Однак, перевіривши вказаний розрахунок, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позову в цій частині, а саме в розмірі 22208,08 грн. Також колегією суддів перевірено нараховану позивачем неустойку, помилок при обрахунку заявленої суми не встановлено, у зв`язку з чим позов в частині стягнення 115397,88 грн неустойки підлягає задоволенню. Апелянтом вказаний розрахунок спростовано не було.

Стосовно вимог позивача про стягнення 5896,57 грн 3% річних та 18972,95 грн інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши на підставі наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання на суму заборгованості, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правомірно встановив, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 5896,57 грн. 3% річних та 18972,95 грн інфляційних втрат є обґрунтованими (арифметично вірно розрахованими), у зв`язку з чим дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі.

Щодо стягнення 251095,64 грн - 0,35% за користування чужими грошовими коштами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За приписами частини третьої статті 14 Цивільного кодексу України виконання цивільних обов`язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частина перша статті 216 Господарського кодексу України).

Статтею 536 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що у разі прострочення оплати продукції у строк, передбачений пунктом 5.3. договору, Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю суму заборгованості за поставлену продукцію, а також сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 0,35% від суми заборгованості за кожен день користування такими коштами. Сплата процентів здійснюється протягом трьох банківських днів після їх нарахування.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина третя статті 692 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Підставами для застосування до сторін правовідносин статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

У даному випадку відповідач після спливу строку оплати поставленої продукції користувався грошовими коштами, що призначені на її оплату, на власний розсуд.

У даній справі сторони в умовах договору чітко розмежували відповідальність за порушення грошового зобов`язання (пеню, штраф) і сплату процентів за користування грошовими коштами, що не суперечить закону.

Стаття 624 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов`язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведених вище положень статей 624 та 625 Цивільного кодексу України допускається, якщо інше не передбачено договором, одночасне покладення на боржника обов`язку сплатити неустойку та сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у даному випадку не відбувається притягнення боржника двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Щодо порядку обрахунку процентів, сплату яких передбачено в пункті 5.4 договору, який є подібним до обрахунку пені, сплату якої передбачено у пункті 7. 4 договору, то оскільки розраховується за кожен день прострочення зобов`язання, то колегія суддів вважає, що подібність способу розрахунку не змінює визначену в законі правову природу цих нарахувань, та підстав, за яких у боржника виникають такі зобов`язання.

Заперечуючи право позивача на стягнення процентів, передбачених умовами пункту 5.4. договору, відповідач не спростував правильного висновку суду першої інстанції, що саме такий обсяг відповідальності покупця був визначений сторонами на підставі вільного волевиявлення на власний розсуд, як не спростував і фактичних підстав для застосування цих умов договору у зв`язку з прострочення оплати товару замовником.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо їх правильності.

Посилання апелянта на те, що позивач не надав суду докази нарахування відповідачу відповідних процентів та невиконання таких вимог щодо їх сплати на протязі трьох банківських днів, як це передбачено п.5.4. договору є необґрунтованими. Оскільки в розумінні п.5.4. договору сплата вказаних процентів є обов`язком відповідача та виникає у разі прострочення оплати поставленої продукції.

Також колегія суддів зазначає, що договір або його додатки не містять застережень щодо оплати продукції після отримання всієї партії товару, визначеної відповідною специфікацією, а отже відповідач, як покупець зобов`язаний був сплатити позивачу, як продавцю повну ціну переданої продукції протягом 30 календарних днів з дня її отримання, не зважаючи на постачання продукції частинами.

Прострочення строків поставки товару або прийняття товару в кількості, більшій ніж обумовлена умовами договору не звільняє покупця від сплати товару та відсотків за порушення строків оплати у разі прийняття товару без зауважень та його неповернення позивачу. Апелянт не надав доказів відмови від товару.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності та посилань апелянта на необґрунтоване застосування пункту 12 Перехідних Положень Цивільного кодексу України, та постанови Верховного Суду від 06.05.2021 по справі №903/323/20, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно з яким «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».

Зважаючи на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 до 22.05.2020 установлено на всій території Україну карантин, дію якого неодноразово постановами Кабінету Міністрів України продовжували, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що строки, визначені ст.ст. 257, 258 ЦК України, були продовжені на час карантину, а доводи відповідача про те, що вимоги про стягнення неустойки заявлені з пропуском позовної давності, є безпідставними.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 06.05.2021 у справі №903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі №916/1157/21. При цьому колегія суддів зазначає, що вказані постанови містять висновки щодо застосування норм матеріального права, якими керується суд апеляційної інстанції при прийняття рішень. Тоді як посилання апелянта на інші періоди існування правовідносин не впливають на правильність застосування норм матеріального права.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що рівні епідемічної небезпеки поширення COVID-19 під час дії карантину не мають ніякого значення, оскільки пункт 12 «Прикінцевих та Перехідних положень» Цивільного кодексу України відповідних застережень не містить.

Ураховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

В ході апеляційного провадження апелянтом не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на правничу (правову) допомогу, які понесені позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75 - 79 ГПК України.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження статусу адвоката Смагіна Віталія Георгійовича, останнім подано до суду Свідоцтво, Договір №1 про надання правничої (правової) допомоги від 05.01.2022, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінергія-Груп» (далі - Клієнт) та Адвокатським бюро «Віталія Смагіна» (далі - Виконавець).

Відповідно до умов Договору №1 про надання правничої (правової) допомоги від 05.01.2022р.:

1.1. На умовах і в порядку, що визначені цим Договором, Виконавець зобов`язується надати Клієнту правничу (правову) допомогу, а Клієнт - оплатити її та інші фактичні витрати Виконавця, необхідні для надання правничої (правової) допомоги.

1.2. Правнича (правова) допомога за цим Договором включає в себе: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності Клієнта; складення заяв, скарг, претензій, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів Клієнта, який знаходиться в статусі підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги Клієнту, який знаходиться в статусі свідка, у кримінальному провадженні; представництво інтересів Клієнта під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків Клієнта, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; інші види правничої (правової) допомоги, що не заборонені законом.

1.3. Під час надання правничої (правової) допомоги Виконавець керується Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, іншим законодавством України та цим Договором.

4.1. За одна годину надання правничої допомоги Клієнт зобов`язується виплачувати Виконавцю гонорар (винагороду) із розрахунку 1200,00 грн.

6.1. Цей Договір набуває чинності з моменту підписання Сторонами та діє до 31.12.2022.

У відповідності додаткової угоди №1 від 01.07.2022р. сторонами внесено зміни до п. 4.1. Договору №1 про надання правничої (правової) допомоги від 05.01.2022р. щодо збільшення гонорару (винагороди) виконавця, який встановлено у розмірі 1 500,00 грн. за одну годину надання правничої допомоги.

Також в апеляційній інстанції адвокат надав додаткову угоду від 30.12.2022 №30/12 до Договору №1 про надання правничої (правової) допомоги від 05.01.2022 згідно якої дію договору продовжено до 31.12.2023.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про те, що попередня (орієнтовна) вартість правничої (правової) допомоги, яку позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції становить 14 100,00 грн, просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Так, до відзиву на апеляційну скаргу позивачем додано: розрахунок витрат на правничу (правову) допомогу у суді апеляційної інстанції у справі 904/716/22 на загальну суму 14 100,00 грн.; акт про надання правничої (правової) допомоги від 05.01.2023 на суму 12 600,00 грн.

Згідно з актом про надання правничої (правової) допомоги від 05.01.2023, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сінергія-Груп» та Адвокатським бюро «Віталія Смагіна», виконавець надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу щодо стягнення заборгованості з Фізичної особи-підприємця Шудря Олександра Юрійовича за договором №24/01-1 від 24.01.2020 про виготовлення та постачання продукції по судовій справі №904/716/22:

Аналіз (вивчення) апеляційної скарги ФОП Шудря О.Ю. 1,5 год. 2250,00 грн.

Консультація та роз`яснення щодо правомірності рішення суду першої інстанції та безпідставності апеляційної скарги 0,5 год. 750,00 грн.

Складення, формування відзиву на апеляційну скаргу (з додатками), завірення копій документів (3 примірники) 6 год. 9000,00 грн.

Відправлення відзиву на апеляційну скаргу з додатками відповідачу з урахуванням часу на прибуття до відділення пошти та очікування (представництво) - 0,2 год. 300,00 грн.

Відправлення відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції з урахуванням часу на підписання документів цифровим підписом (представництво) - 0,2 год. 300,00 грн.

Всього загальна сума наданої правничої (правової) допомоги складає 12600,00 грн. без ПДВ.

При цьому колегія суддів зазначає, що розрахунок, наданий адвокатом містить ще одну дію складання інших процесуальних документів у справі 1 год. 1500,00 грн. Однак вказана дія не внесена до акту виконаних робіт, що підписаний між сторонами.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Водночас, суд відзначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача, відповідно до положень ст. 126 ГПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

За таких обставин, враховуючи складність і строк розгляду справи, виконані Адвокатським бюро «Віталія Смагіна» роботи, принципи співрозмірності та розумності судових витрат, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що надання правничої (правової) допомоги у розмірі 12600,00 грн. є доведеним та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі ст.129 ГПК України та виходячи з результатів розгляду апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Проте, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 19.02.2023 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.248 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Шудрі Олександра Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 22.11.2022 у справі №904/716/22 залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шудрі Олександра Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сінергія-Груп» (49000, м. Дніпро, вул. Данила Галицького, буд. 2А, ) 12600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27.03.2023.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Е.В. Сгара

Суддя О.І. Склярук