ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2023 року м.Дніпро Справа № 908/3799/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022р. у справі №908/3799/21

за позовом Першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах

позивача Національного агентства з питань запобігання корупції, м. Київ

до відповідача-1 Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя

до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни, м. Запоріжжя

про визнання договору недійсним та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022р. (рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 04.01.2023р., суддя - Азізбекян Т.А., м.Запоріжжя) у справі №908/3799/21 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір на постачання продуктів харчування №45/30 від 20.12.2018р., укладений між Комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради та Фізичною особою-підприємцем Лапіною Анною Миколаївною на постачання товару, а саме: чай чорний 100гр. код за ДК 021:2015: 15860000-4, Кава, чай та супутня продукція (15863200-7 чорний чай). У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя кошти, витрачені у 2021 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 1135 грн. 00 коп. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя кошти, витрачені у 2021 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави у розмірі 1135 грн. 00 коп.

Задовольняючи позовні вимоги у частині визнання недійсним договору на постачання продуктів харчування №45/30 від 20.12.2018р., суд послався на те, що достатньою для того підставою є встановлений у постанові Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 04.08.2020р. у справі № 336/3340/20 факт порушення Стрельниковим М.В. вимог п. 3 ч.1 ст.28 Закону України "Про запобігання корупції" щодо невчинення дій та не прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, у тому числі при укладанні вказаного вище договору.

Відмовляючи у позові у частині стягнення з КЗ "Запорізький обласний ліцей - інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради та з Фізичної особи-підприємця Лапіної А. М. у дохід держави отриманих на підставі договору від 20.12.2018 р. №45/30 коштів у розмірі 2607,56 грн. суд виходив з того, що прокурором не доведено правову позицію для застосування правових наслідків, передбачених ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України та факт укладення вказаного вище договору з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства та при наявності умислу у обох сторін.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022р. у справі №908/3799/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя задовольнити у повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- прокурором з метою усунення наслідків правопорушення, пов`язаного з корупцією, та з метою ефективного захисту інтересів держави, заявлені позовні вимоги;

- висновки суду про незастосування правових наслідків недійсності правочину, зроблені судом внаслідок неправильного застосування ним норм матеріального права, а саме: Закону України "Про запобігання корупції", ст.228 ЦК України та з порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст.236, 238 Господарського процесуального кодексу України;

- на стадії, коли укладений у результаті закупівлі договір є виконаним, вимога про визнання такого договору недійсним без вирішення судом питання про застосування правових наслідків такої недійсності, не є ефективним способом захисту; судом першої інстанції не враховано, що вимога про застосування наслідків недійсного правочину відповідно до ч.1 ст.173 ГПК України є похідною та відповідає обраному прокурором способу захисту інтересів держави;

- стаття 228 Цивільного кодексу України не містить припису щодо обов`язкового встановлення умислу (наміру) сторін правочину (господарського договору) "на незаконний результат" виключно під час досудового провадження справи і розгляду її у суді або у момент винесення постанови про адміністративне правопорушення, так само як і не містить положень про те, що доказом вини обов`язково має бути вирок суду у кримінальній справі і що в інший спосіб та іншими доказами наявність такого умислу чи наміру судом встановлюватися не може, у тому числі, у розгляді господарської справи;

- постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2020р. у справі №336/3340/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1.2 ст.172-7 КУпАП, є належним доказом обставин протиправного укладення договору поставки товару - продуктів харчування від 20.12.2018р. №45/30 та його умислу на вчинення цього правочину всупереч інтересам держави та моральним засадам суспільства;

- на дату укладення договору Закон України "Про запобігання корупції" вже діяв, його зміст мав бути відомий відповідачам, тому вони мали усвідомлювати, що укладення спірного договору призведе до порушення встановленого порядку, проте сторони не відмовилися від наміру укласти вказаний договір, а отже допустили настання протиправних наслідків;

- судом зроблено необґрунтований висновок про те, що прокурором документально не доведений факт укладення спірного договору з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства;

- судом першої інстанції не дотримано вимоги ст.238 Господарського процесуального кодексу України щодо вмотивованості та обґрунтованості судового рішення.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Національне агентство з питань запобігання корупції у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022р. у справі №908/3799/21 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення грошових коштів у дохід держави, прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позову. Також позивач просив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності його представника.

Відзив обґрунтований тим, що порушення Закону України "Про запобігання корупції" під час укладення спірного договору, встановлене постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.08.2020р. у справі №336/3340/20, є порушенням правового господарського порядку. Також позивач зазначає, що ОСОБА_1 , будучи керівником ліцею, а відтак суб`єктом на якого поширюються вимоги Закону України "Про запобігання корупції", зобов`язаний був дотримуватися вимог ч.1 ст.28 цього Закону щодо запобігання конфлікту інтересів, а відповідач-2, укладаючи договір, усвідомлювала, що від імені покупця діє її батько. Тобто незважаючи на те, що відповідачам-1, 2 було відомо, що укладення спірного договору призведе до порушення встановленого порядку, останні не відмовилися від укладення договору, що свідчить про наявність у них умислу на укладення договору з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. При цьому відповідачі - 1, 2 не вчиняли будь-яких дій, спрямованих на врегулювання конфлікту інтересів, а навпаки, на протязі 2016 -2020 років укладали між собою договори. За твердженням агентства, суд, приймаючи оскаржуване рішення не врахував, що визнання договору недійсним, без застосування правових наслідків недійсності правочину, не є ефективним способом захисту інтересів держави, що є підставою для скасування рішення у цій частині та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог про застосування наслідків недійсності правочину. Національне агентство підтримує доводи апеляційної скарги у повному обсязі.

Відповідачі - 1, 2 своїм процесуальним правом не скористалися, відзиви на апеляційну скаргу не надали.

Відповідно до ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.02.2023р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022р. у справі №908/3799/21; розгляд справи призначено в судове засідання на 29.03.2023р.

У судовому засіданні взяв участь прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури.

Представники сторін у судове засідання не прибули.

Судом з`ясовано, що Національне агентство з питань корупції у відзиві на апеляційну скаргу просило розглянути справу за відсутності представника позивача.

Враховуючи, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю представників відповідачів.

В засіданні суду прокурор надав пояснення по апеляційній скарзі.

У судовому засіданні 29.03.2023р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2018р. між Комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради (покупцем) та Фізичною особою-підприємцем Лапіною Анною Миколаївною (постачальником), укладений договір на постачання продуктів харчування №45/30, відповідно до п. 1.1 якого постачальник передає у власність покупця товар, а саме: чай чорний 100 гр. код за ДК 021:00-4, кава, чай та супутня продукція (15863200-7, чорний чай), а покупець сплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток №1), що додається до цього договору і є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. п. 2.3., 2.4. договору ціна на товари визначається у специфікації. Загальна сума договору складає 2607,56грн. без ПДВ.

Пунктом 10.1 визначено, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2018 року.

Договір на постачання продуктів харчування №45/30 від 20.12.2018р. підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткою Комунального закладу.

Згідно зі Специфікацією до договору на постачання продуктів харчування №45/30 від 20.12.2018р., підписаною уповноваженим представником Комунального закладу та ФОП Лапіною А.М., загальна сума договору становить 2607,56 грн. без ПДВ.

По факту виконання умов договору, постачальником складений акт-накладна №РН-0000047 від 20.12.2018р. на поставку товару вартістю 2607,56 грн.

Покупець здійснив повну оплату одержаного товару у вказаному розмірі платіжним дорученням №1575 від 22.12.2018р.

Одночасно судом встановлено, що постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2020р. у справі №336/3340/20 за наслідками розгляду об`єднаної справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, що надійшла від Управління стратегічних розслідувань в Запорізькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України відносно Стрельникова Миколи Васильовича - виконуючого обов`язки начальника Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, на останнього, за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн. у дохід держави.

У вказаній постанові суду у справі №336/3340/20 встановлено, що виконуючий обов`язки начальника Комунального закладу Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради Стрельников Микола Васильович згідно з п.п.а п. 2 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції", є суб`єктом відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.172-7 КУпАП, знаходячись за місцем своєї роботи у Комунальному закладі "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради за адресою: м. Запоріжжя, вул. Військбуд, буд. 570, у період з 28.08.2018 р. по 10.09.2019 р. вчинив дії в умовах реального конфлікту інтересів, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції".

Так, зокрема, 20.12.2018 р. ОСОБА_1 уклав між Комунальним закладом та ФОП Лапіною Анною Миколаївною, яка є його близькою особою - донькою, договір №45/30 поставки товару - продуктів харчування (кава, чай та супутня продукція) на суму 2607 грн. 56 коп., а також, достовірно знаючи про наявність в його діях реального конфлікту інтересів, а саме наявність суперечності між його приватним інтересом та службовими повноваженнями, що впливає на об`єктивність та неупередженість прийняття рішень, не повідомив Запорізьку обласну раду про наявність такого конфлікту при укладанні зазначеного договору (протоколи №№ 329, 330 про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, від 25.06.2020 р. за ч.ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2020р. у справі №336/3340/20 набрала законної сили.

З урахуванням зазначених обставин, Перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом у порядку ст. 53 ГПК України в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Національного агентства з питань запобігання корупції, за яким відкрито провадження у даній справі №908/3799/21.

За результатами розгляду заяви прокурора ухвалено оскаржуване рішення.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.3 ст.4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.3 ст.41 ГПК України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За приписами ч.ч.3-5 ст.53 цього Кодексу у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах ( висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в п.п. 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018р. у справі №5023/10655/11, в п.п. 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019р. у справі №915/478/18, п. 26 постанови від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (п.35 постанови від 27.02.2019р. у справі №761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (пункт 27 постанови від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц).

У п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті (абз. 1 і 2 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1- 3 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень ч.ч.3-5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України і ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Водночас, тлумачення п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, з урахуванням практики ЄСПЛ свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави у суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. "Нездійснення захисту" має вияв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. "Здійснення захисту неналежним чином" має вияв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. "Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018р. у справі №924/1237/17).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом, як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої ст.23 Закону України "Про прокуратуру", застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту (п.70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019р. у справі №587/430/16-ц).

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про запобігання корупції" спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - це органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Відповідно до п.56 ч.1 ст.12 Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з метою виконання покладених на нього повноважень, зокрема, має право: звертатися до суду із позовами (заявами) щодо визнання незаконними нормативно-правових актів, індивідуальних рішень, виданих (прийнятих) з порушенням встановлених цим Законом вимог та обмежень, визнання недійсними правочинів, укладених внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.

Як зазначено вище, у даному випадку, до Господарського суду Запорізької області з позовом в інтересах держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції звернувся перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя.

У позові прокурор послався на те, що з огляду на обставини, встановлені судом у справі №336/3340/20 щодо порушення ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.28 Закону України "Про запобігання корупції" при укладенні 20.12.2018р. від імені КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради договору №45/30 з ФОП Лапіною А.М., такий правочин на підставі ч.2 ст.67 вказаного Закону, ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Одночасно, у результаті визнання його недійсним мають бути застосовані правові наслідки, передбачені ч.3 ст.228 ЦК України.

Крім того, прокурор зазначив, що Національним агентством з питань запобігання корупції не вживалися заходи щодо визнання недійсним договору, укладеного з порушенням вимог Закону України "Про запобігання корупції", і який суперечить інтересам держави та моральним засадам суспільства, що свідчить про нездійснення цим органом захисту інтересів держави та про наявність передбачених ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для їх представництва.

При цьому матеріали справи свідчать про те, що прокурор, у зв`язку обставинами, встановленими постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2020р. у справі №336/3340/20 щодо виявлення порушень вимог закону, допущених під час укладення та виконання договорів, що призвело до незаконного витрачання бюджетних коштів, листом №57-3294-вих від 22.10.2021р. (а.с.93) звернувся до Національного агентства з питань запобігання корупції з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави у суді та просив надати інформацію щодо обізнаності останнього про наявність зазначеної постанови суду, щодо вжиття ним будь-яких заходів реагування за встановленими судом фактами, а також щодо планування звернення ним до суду з позовами про визнання договорів недійсними та повідомлення причин у разі не звернення до суду.

У відповідь, листом від 08.11.2021р. Національне агентство, у тому числі, повідомило прокуратуру, що воно не готувало та не планувало здійснювати підготовку позовних заяв про визнання недійсними договорів, укладених Стрельниковим М.В. в умовах реального конфлікту інтересів.

Отже, викладене свідчить про те, що Національне агентство, у даному випадку, не мало наміру здійснювати заходи щодо захисту інтересів держави.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що прокурор правомірно звернувся з позовом до господарського суду, оскільки органом, уповноваженим захищати законні інтереси держави та територіальної громади у спірних правовідносинах, залишається Національне агентство з питань запобігання корупції.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Закон України "Про запобігання корупції" визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Так, відповідно до ст.67 Закону України "Про запобігання корупції" нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

З викладеного можливо зробити висновок, що поряд із визначеною ч.1 ст.215 ЦК України, ч.3 ст.67 Закону України "Про запобігання корупції" встановлює особливу підставу визнання правочину недійсним - укладення правочину внаслідок порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції".

Щодо досліджуваної справи, то ОСОБА_1 , будучи на час укладення оспорюваного правочину виконуючим обов`язки начальника Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради, відповідно до пп."а" п.2 ч.1 ст.3 Закону України "Про запобігання корупції" є суб`єктом, на якого поширюється дія вказаного Закону.

Відповідно до ст.28 Закону України "Про запобігання корупції" (у редакції станом на час укладення оспорюваного договору), особа, зазначена у пп. 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, зобов`язана: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Матеріали даної справи не містять доказів вчинення будь-яких дій ФОП Лапіною А.М. або ОСОБА_1 , з метою врегулювання конфлікту інтересів.

При цьому ФОП Лапіна А.М., укладаючи оспорюваний договір, усвідомлювала, що від імені покупця діє її батько, який є керівником КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради.

Частиною 3 ст.228 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсним правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 20.10.2021р. у справі №910/4089/20 зазначив, що ознаками недійсності господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку. І метою такого правочину є мета, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04.08.2020р. у справі №336/3340/20 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч.ч.1,2 ст.172-7 КУпАП, є належним доказом обставин укладання договору поставки товару - продуктів харчування (чай чорний) від 20.12.2018р. №45/30 та його умислу на вчинення вищевказаного правочину всупереч інтересам держави та моральним засадам суспільства.

Враховуючи викладене, укладений між відповідачами договір №45/30 від 20.12.2018р., з урахуванням положень Закону України "Про запобігання корупції" та ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України, суперечить інтересам держави і суспільства, що є підставою для визнання його недійсним.

Одночасно, відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У даному випадку, за поставлені ФОП Лапіною Анною Миколаївною продукти харчування КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради сплатив 2607,56 грн.

Оскільки, кошти у сумі 2607,56грн. сплачено КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради на підставі правочину, який, у свою чергу, визнано судом недійсним у зв`язку з тим, що останній суперечить інтересам держави і суспільства та при наявності умислу у обох сторін, враховуючи виконання правочину на зазначену суму обома сторонами, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення з ФОП Лапіної Анни Миколаївни та КЗ "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради в дохід держави по 2607,56грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, з огляду на те, що продукти харчування на суму 2607,56грн., отримані відповідачем -1, неможливо повернути, так як вони були спожиті, то стягненню у дохід держави підлягає сума 2607,56грн., що й передбачено ч.1 ст.216 ЦК України.

Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, апеляційний суд вважає, що заявлені прокурором в інтересах держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Між тим, господарський суд мотивуючи відмову у застосуванні наслідків недійсності правочину зазначив, що прокурор не довів факт укладення спірного договору з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а також свою правову позицію для застосування правових наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України.

Однак, апеляційний суд не погоджується з цими висновками місцевого господарського суду, вважає їх помилковими і такими, що зроблені при невірному застосуванні судом норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що, як встановлено судом, договір від 20.09.2018р. №45/30 суперечить вимогам Закону України "Про запобігання корупції", що є порушенням ч.1 ст.203, ч.3 ст.228 ЦК України, і саме вказані обставини згідно зі ст. 215 ЦК України та ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції" є підставами для визнання договору недійсним як такого, що укладений без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та порушує правові та економічні засади держави.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що спірний договір суперечить інтересам держави і наслідком недійсності такого правочину є наявність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК України.

Крім того, відповідно до Закону України "Про основи національної безпеки України" та Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31.10.2003р., на яку посилався прокурор, боротьба з корупцією є одним із елементів національної безпеки, при цьому вчинення корупційних діянь шкодить не лише зовнішнім інтересам держави, підриваючи її міжнародний авторитет, а й завдає збитків її економічним інтересам шляхом зниження інвестиційної привабливості, перевитрачання бюджетних коштів шляхом закуповування продукції за завищеними цінами, деформує моральні основи суспільства.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України підставою для скасування судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у даному випадку, наявні передбачені положеннями ст.277 Господарського процесуального кодексу України підстави для скасування оскаржуваного рішення, в частині відмови у задоволені позовних вимог прокурора, з постановленням нового рішення про задоволення позову у відповідній частині.

За викладених обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідачів - 1, 2 пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури - задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022р. у справі №908/3799/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

"Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір на постачання продуктів харчування №45/30 від 20.12.2018р., укладений між Комунальним закладом "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради та Фізичною особою-підприємцем Лапіною Анною Миколаївною.

Стягнути з Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради в дохід держави 2607,56 грн. - вартості постановленого на підставі договору №45/30 від 20.12.2018р. товару, видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни в дохід держави 2607,56 грн. коштів, отриманих на підставі договору №45/30 від 20.12.2018р., видати наказ.

Стягнути з Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя витрати зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн., видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя витрати зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн., видати наказ".

Стягнути з Комунального закладу "Запорізький обласний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою "Захисник" Запорізької обласної ради на користь Запорізької обласної прокуратури 3405,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, видати наказ.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Лапіної Анни Миколаївни на користь Запорізької обласної прокуратури 3405,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, видати наказ.

Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.03.2023р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд