ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1125/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром"

до Приватного акціонерного товариства "Пинязевицький кар`єр"

про стягнення 17288,39 (з урахуванням заяви від 02.01.2023 про зменшення розміру позовних вимог)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" звернулось до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Пинязевицький кар`єр" 21288,39грн, з яких: 12149,45грн основного боргу, 456,72грн 3%річних, 3562,17грн інфляційних, 5120,05грн пені, а також 2481,00грн судового збору.

Ухвалою від 05.12.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 04.01.2023.

23.12.2022 до суду через систему електронний суд від представника відповідача надійшло клопотання/заява від 23.12.2022, згідно якого останній просив зменшити розмір пені до 10% з суми 5 120,05 грн до 512грн, а також відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу (а.с. 41-43).

02.01.2023 від представника позивача надійшла заява від 27.12.2022 про зменшення розміру позовних вимог до 17288,39 грн, з яких: 8149,45 грн основного боргу, 456,72 грн 3% річних, 3562,17 грн інфляційних та 5120,05 грн пені (а.с. 68).

Ухвалою від 04.01.2023, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача та не отриманням позивачем заяви відповідача від 23.12.2022, суд відклав розгляд справи на 06.02.2023.

Ухвалою від 06.02.2023 суд прийняв до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, продовжив строк розгляду справи згідно ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 та відклав розгляд справи на 06.03.2023.

06.03.2023 через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання/заява від 06.03.2023, згідно якого останній повідомив, що 03.03.2023 відповідач сплатив суму основного боргу, просив суд зменшити розмір стягнення заявленої позивачем суми пені до 10% з суми 5120,05 грн до 512,00 грн, відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 8149,45 грн основного боргу та 4608,05 грн пені, а також провести розгляд справи 06.03.2023 без його участі (а.с. 101-105).

06.03.2023 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання/заява від 06.03.2023, згідно якого останній просив здійснювати розгляд справи без його участі (а.с. 106).

В судове засідання 06.03.2023 представники сторін не з`явились, тому суд враховує клопотаннях останніх від 06.03.2023 про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Пинязевицький кар`єр" (покупець, відповідач) укладено Договір поставки № 4/01/2021 - 348 (далі - Договір (а.с. 7-11)), згідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язався поставити та передати покупцю, а покупець зобов`язався прийняти і оплатити на умовах, передбачених даним Договором продукцію металопрокату, надалі - Товар.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору, згідно видаткової накладної №1677 від 05.04.2022 поставив відповідачу товар на загальну суму 36149,45 грн, однак останній розрахунки здійснив частково, внаслідок чого станом на час звернення до суду сума заборгованості за поставлений товар склала 12149,45 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору, позивач нарахував 456,72грн 3% річних, 3562,17грн інфляційних та 5120,05грн пені.

Після звернення з позовом до суду (28.11.2022) позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача 17288,39 грн з яких: 8149,45 грн основного боргу, 456,72 грн 3% річних, 3562,17 грн інфляційних та 5120,05 грн пені (а.с. 68).

Відповідач, згідно клопотання/заяви від 23.12.2022 (а.с. 41-43) просив зменшити розмір пені до 10% з суми 5120,05грн до 512грн, а також відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення основного боргу, оскільки до відкриття провадження у справі сплатив позивачу 4000,00 грн, внаслідок чого сума основного боргу склала 8149,45 грн. Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру пені вказав, що позивач не довів завдання йому збитків порушенням зобов`язання відповідачем, при цьому відповідач не уникав сплати заборгованості, а здійснював оплату періодичними платежами. Пояснив, що у зв`язку з військовою агресією проти України, не мав можливості проводити належним чином підприємницьку діяльність, крім того між сторонами існувала усна домовленість, що позивач не буде звертатись до суду з позовом до повного розрахунку. Зазначив, що товариство під час всього періоду війни власною технікою та продукцією сприяє державі у зупиненні агресора, зокрема, військовим в т.ч. було передано три автомобілі. Пояснив, що наказом №29-О було зупинено дії трудових договорів у зв`язку із військовою агресією проти України, за період воєнних дій було мобілізовано 15 працівників товариства. Наразі товариство майже не працює, оскільки бракує робочої сили, продукція не добувається через постійні відключення електроенергії, продаж запасів, через відсутність попиту, майже не проводиться.

Додатково у клопотанні/заяві від 06.03.2023 відповідач повідомив, що 03.03.2023 сплатив всю суму основного боргу у розмірі 8149,45 грн, просив суд зменшити розмір стягнення заявленої позивачем суми пені до 10% з суми 5120,05 грн до 512,00 грн, відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 8149,45 грн основного боргу та 4608,05 грн пені (а.с. 101-105).

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору поставки товару №4/01/2021 - 348 від 04.01.2021.

Відповідно до ч. 1 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За п. 6.2. Договору, якщо сторони не домовилися про інше, покупець зобов`язаний здійснити оплату партії товару на умові 100 % попередньої оплати.

Сторони вправі домовитися про продаж партії товару на умовах оплати з відстроченням платежу. Факт передачі партії товару без здійснення покупцем попередньої оплати за таку партію товару свідчить про повну та безумовну згоду сторін на продаж партії товару на умовах оплати із відстроченням платежу (п. 6.3. Договору).

Сторони вправі домовитися про продаж партії товару на умовах часткової попередньої оплати партії товару та оплати решти (не оплаченої частини) партії товару з відстроченням платежу. Факт передачі партії товару із здійсненням покупцем часткової попередньої оплати за таку партію товару свідчить про повну та безумовну згоду сторін щодо оплати партії товару на умовах, передбачених даним пунктом (п. 6.4. Договору).

В усіх випадках, коли партію товару продано на умовах інших, ніж вказаних в п. 6.3. даного Договору, покупець зобов`язаний здійснити повний розрахунок за таку партію товару протягом (не пізніше) 10 (десяти) календарних днів з моменту її отримання (п. 6.5. Договору).

Судом встановлено, що згідно підписаної сторонами видаткової накладної №1677 від 05.04.2022 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 36149,45 грн (а.с. 12).

На вказану суду позивачем виписано відповідачу рахунок на оплату по замовленню №849 від 05.04.2022 (а.с. 13).

Однак, відповідач свій обов`язок по оплаті отриманого товару виконав частково та з порушенням визначених Договором строків, сплативши 24000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №510 від 05.04.2022 на суму 5000,00 грн, №527 від 26.04.2022 на суму 1500,00 грн, №531 від 28.04.2022 на суму 1500,00 грн, №536 від 29.04.2022 на суму 1000,00 грн, №545 від 05.05.2022 на суму 5000,00 грн, №1154 від 27.10.2022 на суму 5000,00 грн, №1240 від 14.11.2022 на суму 50000,00 грн, внаслідок чого, станом на час звернення позивача до суду, сума основного боргу склала 12149,45 грн (а.с. 14-20).

Вподальшому, оскільки згідно платіжних доручень від 30.11.2022 та від 01.12.2022 відповідач додатково сплатив 4000,00 грн (а.с. 68-70), сума основного боргу склала 8149,45 грн, у зв`язку з чим позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог на вказану суму.

Під час розгляду справи в суді, відповідач повністю сплатив суму основного боргу у розмірі 8149,45 грн, що підтверджується платіжним дорученням №159 від 03.03.2023 (а.с .104).

Пунктом 2 ч.1 ст.231 ГПК України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що у даній справі відсутній предмет спору в частині стягнення 8149,45 грн основного боргу, тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За ч. 1,3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у п. 7.2. Договору сторони погодили, що у разі порушення строку оплати партії товару, покупець зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла в період, за який нараховується пеня від суми заборгованості за кожний день (добу) прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю в три роки (п. 7.3 Договору).

За розрахунком позивача (а.с. 3), 3% річних у сумі 456,72грн, інфляційні у сумі 3562,17грн та пеню у розмірі 5120,05грн нараховано:

- за період з 16.04.2022 по 25.04.2022, на суму боргу у розмірі 31149,45 грн сума пені склала 170,68 грн, 3% річних - 25,60 грн;

- за період з 26.04.2022 по 27.04.2022, на суму боргу у розмірі 29649,49 грн, сума пені склала 32,49 грн, 3% річних - 4,87 грн;

- за період з 28.04.2022 по 28.04.2022, на суму боргу у розмірі 28149,49 грн, сума пені склала 15,42 грн, 3% річних - 2,31 грн;

- за період з 29.04.2022 по 04.05.2022, на суму боргу у розмірі 27149,49 грн, сума пені склала 89,26 грн, 3% річних - 13,39 грн;

- за період з 05.04.2022 по 15.10.2022, на суму боргу у розмірі 22149,49 грн, сума пені склала 4812,20 грн, 3% річних - 373,20 грн, інфляційні - 2562,17 грн;

- за період з 27.10.2022 по 13.11.2022, на суму боргу у розмірі 17149,49 грн, 3% річних склали 25,37 грн;

- за період з 14.11.2022 по 25.11.2022, сума 3% річних склала 11,98 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що позивач у сумі боргу, на яку нараховував пеню, річні, інфляційні за період з 26.04.2022 по 25.11.2022 невірно вказав копійки - 49, замість вірних 45, однак вказане не вплинуло на визначені ним суми. Водночас позивач помилково здійснив нарахування пені, річних, інфляційних за період з 05.04.2022 по 15.10.2022 на суму боргу 22149,49 грн, тоді як вірним є період - з 05.05.2022 по 15.10.2022.

За розрахунком суду:

- за період з 16.04.2022 по 25.04.2022, на суму боргу у розмірі 31149,45 грн, пеня складає 170,68 грн, 3% річних - 25,60 грн;

- за період з 26.04.2022 по 27.04.2022, на суму боргу у розмірі 29649,45 грн, у пеня складає 32,49 грн, 3% річних - 4,87 грн;

- за період з 28.04.2022 по 28.04.2022, на суму боргу у розмірі 28149,45 грн, пеня складає 15,42 грн, 3% річних - 2,31 грн;

- за період з 29.04.2022 по 04.05.2022, на суму боргу у розмірі 27149,45 грн, пеня складає 89,26 грн, 3% річних - 13,39 грн;

- за період з 05.05.2022 по 15.10.2022, на суму боргу у розмірі 22149,45 грн, пеня складає 4448,10 грн, 3% річних - 298,56 грн, інфляційні - 2180,82 грн;

- за період з 27.10.2022 по 13.11.2022, на суму боргу у розмірі 17149,45 грн, 3% річних склали 25,37 грн;

- за період з 14.11.2022 по 25.11.2022, на суму боргу у розмірі 12149,45 грн, сума 3% річних склала 11,98 грн.

За вказаного, обґрунтовано заявлена сума пені склала 4755,95 грн, 3% річних - 382,08 грн, інфляційних втрат - 2180,82 грн . У стягненні 364,10 грн пені, 74,64 грн 3% річних, 1381,35 грн інфляційних слід відмовити за безпідставністю їх нарахування.

Розрахунки здійснено за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон".

Водночас, зважаючи на наявність в матеріалах справи клопотання відповідача щодо зменшення розміру пені, суд враховує наступне (а.с. 41-65)

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546,549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінуванням боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 22.04.2019 у справі №925/1549/17, від 30.05.2019 у справі №916/2268/18, від 04.06.2019 у справі №904/3551/18.

Так, суд вважає такими, що заслуговують на увагу наведені відповідачем обставини про те, що на здійснення ним підприємницької діяльності та на стан розрахунків, зокрема вплинула військова агресія проти України. Зокрема, з наданих до справи копій наказів ПАТ "Принязевицький кар`єр" вбачається, що частина працівників останнього була увільнена від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації та частина - у зв`язку з неможливістю виконання трудових відносин працівниками підприємства через бойові дії. Вцілому, згідно доданих до клопотання документів, з 24.03.2022 та до закінчення воєнного стану в Україні, було призупинено дії трудових договорів із 83 працівниками відповідача (а.с. 45-53). Також суд враховує, що згідно наданих відповідачем актів приймання-передачі транспортних засобів і техніки (а.с. 54-61), у зв`язку з воєнним станом в Україні, позивач передав на потреби ЗСУ окремі транспортні засоби, які належали товариству. Тобто, вказані обставини виникли після укладення сторонами договору (04.01.2021) та мали місце на час виникнення (16.04.2022) та існування прострочення в оплаті отриманого товару.

При цьому суд враховує, що за час розгляду справи в суді відповідач у повному обсязі здійснив сплату основної заборгованості, а сума та період прострочення є не значними. Водночас, матеріали справи не містять обґрунтування та доказів понесення позивачем збитків, у зв`язку із вказаним простроченням в оплаті.

Враховуючи наведене, а також сплату основного боргу у повному обсязі, зважаючи на нарахування позивачем, крім пені, 3% річних та інфляційних, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, беручи до уваги відсутність доказів понесення позивачем будь-яких збитків, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру обґрунтовано заявленої пені (4755,95 грн) до 40%, що становить 1902,38 грн. При цьому, зменшуючи розмір штрафних санкцій до 40%, суд виходить із того, що неустойка є стимулюванням належного виконання договірних зобов`язань, а надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягає 4465,28 грн, з яких: 382,08 грн 3% річних, 2180,82 грн інфляційних втрат та 1902,38 грн пені. У задоволенні позову в частині стягнення 74,64 грн 3% річних, 1381,35 грн інфляційних, 3217,67 грн пені (з яких 364,10 грн - за безпідставністю) слід відмовити. Провадження у справі в частині стягнення 8149,45 грн основного боргу слід закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

З урахуванням зазначеного та приписів статті 129 ГПК України, судовий збір покладається судом на сторони пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог. При цьому, суд враховує, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі ст. 233 ГК та ч. 3 ст. 551 ЦК України, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, резолютивна частина рішення не оголошувалась. При цьому, судом враховано постанови Верховного Суду від 05.09.2022 року у справі № 1519/2-5034/11 та №761/38266/14 від 30.09.2022.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 191, 233, 236-238, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір обґрунтовано нарахованої пені до 40%, що становить 1902,38 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Пинязевицький кар`єр" (11634, Житомирська обл., Малинський р-н, смт. Гранітне, вул. Шевченка, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Продмаркетпром" (01011, м. Київ, вул. Мирного Панаса, буд. 11, офіс 1/26, ід. код 36863714):

- 382,08 грн 3% річних;

- 2180,82 грн інфляційних втрат;

- 1902,38 грн пені;

- 2219,80 грн судового збору.

4. Закрити провадження у справі в частині стягнення 8149,45 грн основного боргу.

5. Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 74,64 грн 3% річних, 1381,35 грн інфляційних, 3217,67 грн пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.03.23

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.)