РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2023Справа № 910/17957/20
Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»

до 1. Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смірнової Алли Сергіївни

2. Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»

3. Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок»

4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69»

про застосування наслідків нікчемного правочину та скасування рішень у сфері державної реєстрації

Представники учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від відповідача 3: Самборська Г.М.;

від відповідача 4: Боднар А.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» з вимогами до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Смірнової Алли Сергіївни про застосування наслідків нікчемного правочину та скасування рішень у сфері державної реєстрації.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідно до умов Міжбанківського кредитного договору №MM72121LG від 24.04.2015 Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» отримало від Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» кредит у дол. США зі сплатою 22% річних, а відповідно до умов Міжбанківського кредитного договору №MM72201LG від 29.04.2015 - кредит у грн зі сплатою 45% річних. Однак, як зазначає позивач, станом на 24.04.2015 середня процента ставка за міжбанківськими кредитами в іноземній валюті становила 10,7% річних, а станом на 29.04.2015 середня процента ставка за міжбанківськими кредитами у грн становила 25,5% річних. Таким чином, оскільки вартість кредиту у дол. США на 105% відрізняється (перевищує) від вартості послуг кредитування у іноземній валюті, а вартість кредиту у гривні на 100% відрізняється від вартості послуг кредитування у гривні, позивач зазначає, що вказані кредитні договори є нікчемними в силу закону - п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, за твердженням позивача Договір застави майнових прав №219 від 26.05.2015 не породжував для його сторін будь-яких прав та обов`язків, зокрема не міг призвести до набуття Публічним акціонерним товариством «Авант-Банк» прав звернути стягнення на предмети забезпечення.

Крім того, на думку позивача, п. 4.6 Договору застави майнових прав №219 від 26.05.2015 суперечить нормам Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі нікчемного правочину - Договору застави майнових прав №219 від 26.05.2015 Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк» провело реєстрацію прав іпотекодержателя за відступленими договорами. На думку позивача, внаслідок вчинення Публічним акціонерним товариством «Авант-Банк» неправомірних дій за Договором застави майнових прав №219 від 26.05.2015 ним та іншими особами було укладено певну кількість правочинів щодо предмету іпотеку, які в силу закону також є недійсними. Так як всі наступні правочини визнавати недійсними не вимагається, для повернення сторін у первісний стан є необхідність у скасуванні відповідних реєстраційних записів.

За таких обставин, позивач просить суд:

1) застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів - Міжбанківського кредитного договору №MM72121LG від 24.04.2015, Міжбанківського кредитного договору №MM72201LG від 29.04.2015, Договору застави майнових прав №219 від 26.05.2015 шляхом визнання наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» прав майнової вимоги до Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014 та Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 25.11.2010 (реєстровий №10843);

2) скасувати рішення у сфері державної реєстрації щодо реєстрації права власності, припинення іпотеки, припинення обтяжень згідно з переліком, наведеним позивачем у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

18.12.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про залучення у якості співвідповідачів у даній справі Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», Приватного акціонерного товариства «Банкмовзв`язок» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 відкрито провадження у справі №910/17957/20; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; залучено у якості співвідповідачів Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк», Приватне акціонерне товариство «Банкомзв`язок» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69»; підготовче засідання призначено на 18.01.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

14.01.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе, 69» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/17957/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/8680/20.

14.01.2021 відповідачем 4 подано відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, було заявлено про застосування позовної давності.

14.01.2021 відповідачем 4 подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Підготовче засідання, призначене на 18.01.2021, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Спичака О.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 підготовче засідання у справі №910/17957/20 призначено на 17.02.2021.

У підготовчому засіданні 17.02.2021 судом було відхилено клопотання відповідача 4 про залишення позову без розгляду.

У підготовчому засіданні 17.02.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 10.03.2021.

04.03.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.03.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву та заява про залишення позову без розгляду.

У підготовчому засіданні 10.03.2021 судом було відмовлено у задоволенні заяви відповідача 1 про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021, зупинено провадження у справі №910/17957/20 до набрання законної сили рішенням суду у справі №910/8680/20.

16.03.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, які суд долучив до матеріалів справи.

26.01.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача 4 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №910/17957/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2023 поновлено провадження у справі №910/17957/20, підготовче засідання призначено на 15.02.2023.

15.02.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача 4 надійшли додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалі справи.

У підготовчому засіданні 15.02.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.03.2023.

20.02.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача 4 надійшли додаткові письмові пояснення, які суд долучив до матеріалі справи.

15.03.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що представник позивача прийматиме участь у судовому засіданні, призначеному на 15.03.2023 о 14:15 год у приміщенні Північного апеляційного господарського суду.

Розглянувши вказане клопотання позивача, суд відмовив в його задоволенні, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Та обставина, що відповідні повноваження суду є дискреційними не створює імунітету від перевірки належності застосування судом свого розсуду при розгляді справи на предмет відповідності такого цілям та завданням, які стоять перед судом, та в аспекті відповідності таких дій принципу верховенства права як стримуючого фактору.

При цьому будь-який законодавчий припис, що встановлює певні межі розсуду, повинен бути оцінений на предмет дотримання фундаментальних вимог верховенства права, зокрема щодо співмірності (пропорційності) тій меті, за якою законом передбачене відповідне обмеження, або яке відбулось унаслідок застосування розсуду суду.

Пропорційність є загальною умовою для вирішення всіх процесуальних питань у межах дискреційних повноважень і повинна належно застосовуватись на кожній стадії правозастосування.

Оцінюючи дотримання принципу пропорційності, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Таким чином, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази, необхідні для вирішення судом спору у даному судовому засіданні, а відповідачем не подано обгрунтованих доказів необхідності відкладення розгляду справи, суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

При цьому, судом враховано, що судове засідання у даній справі було призначено на 15.03.2023 о 12:20 год, а фактично розпочалось о 12:40 год (у зв`язку з повітряною тривогою, яка почалась о 09:44 год та закінчилась о 11:25 год) та закінчилось о 13:10 год (повітряна тривога була оголошена о 12:59 год), тоді як судове засідання у приміщенні Північного апеляційного господарського суду призначено на 14:15 год., що свідчить про те, що у представника позивача було достатньо часу для вчасного прибуття до Північного апеляційного господарського суду.

Представники відповідача 3 та відповідача 4 у судовому засіданні 15.03.2023 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечили.

Представник позивача у судове засідання 15.03.2023 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 у судове засідання 15.03.2023 не з`явились, про призначене судове засідання були повідомлені належним чином в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

У судовому засіданні 15.03.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.11.2010 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Банкомзв`язок» (клієнт) укладено Генеральний договір №5, який регулює загальні засади співпраці між банком та клієнтом щодо фінансування довгострокової програми розвитку діяльності клієнта.

11.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (банк) та Приватним акціонерним товариством «Банкомзв`язок» (позичальник) укладено Договір про відкриття кредитної лінії №803/5, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію у розмірі 50000000,00 грн терміном до 05.07.2017 для поповнення обігових коштів.

Відповідно до п. 2.1 Договору про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014 забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком за цим договором є застава майна позичальника (Іпотечний договір від 25.11.2010, Договір застави майна №5-3 від 11.02.2014).

25.11.2010 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (іпотекодержатель) та Приватним акціонерним товариством «Банкомзв`язок» (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №10843), предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку майна, зазначеного у п. 6 цього договору, в забезпечення виконання своїх зобов`язань перед іпотеко держателем відповідно до п. 2 цього договору.

Відповідно до п. 2 Іпотечного договору від 25.11.2010 за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця відповідно до Генерального договору №5 від 25.11.2010, згідно з яким іпотекодержатель здійснює на користь іпотекодавця кредитні операції в межах загального ліміту заборгованості в розмірі 30000000,00 грн терміном до 05.01.2017. Розмір процентної ставки та інші істотні умови встановлюються окремо в додатках до Генерального договору.

У п. 6.1 Іпотечного договору від 25.11.2010 вказано, що іпотекою є будівля спеціально допоміжного обладнання (літ. В), загальною площею 5760,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе (Оболонський, Подільський, Шевченківський райони), буд. 69.

24.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Авант-Банк» (кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (позичальник) укладено Міжбанківський кредитний договір №MM72121LG, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 3000000,00 дол США на строк з 24.04.2015 до 06.07.2015 включно. Розмір процентної ставки становить 22% річних, що складає 133833,33 дол США.

Відповідно до п. 1.2 Міжбанківського кредитного договору №MM72121LG від 24.04.2015 строк повернення кредиту встановлений не пізніше 06.07.2015.

У п. 1.7 Міжбанківського кредитного договору №MM72121LG від 24.04.2015 зазначено, що в якості забезпечення виступають майнові права за укладеними позичальником кредитними договорами з юридичними особами на загальну суму 530601540,80 грн згідно з реєстром, який є Додатком до Договору застави майнових прав №MM72121LG/S-1 від 24.04.2015.

Також, 29.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Авант-Банк» (кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (позичальник) укладено Міжбанківський кредитний договір №MM72201LG, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у сумі 31000000,00 грн на строк з 29.04.2015 до 11.06.2015 включно. Розмір процентної ставки становить 45% річних.

У п. 1.6 Міжбанківського кредитного договору №MM72201LG від 29.04.2015 зазначено, що в якості забезпечення виступають майнові права за укладеними позичальником кредитними договорами з юридичними особами на загальну суму 54500000,00 грн згідно з реєстром, який є Додатком №2 до Додаткового договору №1 від 29.04.2015 до Договору застави майнових прав №MM72121LG/S-1 від 24.04.2015.

24.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Авант-Банк» (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (заставодавець) укладено Договір застави майнових прав №MM72121LG/S-1, предметом якого є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем та юридичними особами, перелік яких наведений у Додатку №1 (боржники); станом на 24.04.2015 заборгованість боржників перед заставодавцем становить 530604540,80 грн; зобов`язання, що випливають з кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки, тощо.

Відповідно до п. 1.3 Договору застави майнових прав №MM72121LG/S-1 від 24.04.2015 надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають з міжбанківського кредитного договору від 24.04.2015 №MM72121LG, укладеного між заставодавцем та заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до нього, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них), в тому числі щодо суми зобов`язань, строків виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо:

- повернення заставодавцем кредиту у розмірі 3000000,00 дол США на строк з 24.04.2015 до 06.07.2015;

- сплати заставодавцем процентів за користування кредитом у розмірі 22% річних, в порядку та строки, визначені кредитним договором;

- виконання заставодавцем інших зобов`язань, передбачених кредитним договором, у повному обсязі, на умовах і в строки, визначені у кредитному договорі (у тому числі при зміні строків виконання зобов`язань), у тому числі зобов`язань щодо сплати неустойок (пені та штрафів), відшкодування збитків.

Відповідно до п. 1.4 Договору застави майнових прав №MM72121LG/S-1 від 24.04.2015 кінцевий термін виконання основного зобов`язання 06.07.2015.

У Додатку №1 до Договору застави майнових прав №MM72121LG/S-1 від 24.04.2015 (Реєстр укладених банком-позичальником кредитних договорів з юридичними особами станом на 24.04.2015) зазначено, що в заставу передаються права вимоги за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Приватним акціонерним товариством «Банкомзв`язок».

26.05.2015 між Публічним акціонерним товариством «Авант-Банк» (заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (заставодавець) укладено Договір застави майнових прав, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Могильницькою О.А. (зареєстрований в реєстрі за №219), предметом якого є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем та юридичними особами, перелік яких наведений у Додатку №1, №2 (боржники); станом на 29.04.2015 заборгованість боржників перед заставодавцем становить 585101540,80 грн; зобов`язання, що випливають з кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки, тощо.

Відповідно до п. 1.3 Договору застави майнових прав №219 від 26.05.2015 надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що випливають з міжбанківського кредитного договору від 24.04.2015 №MM72121LG та з міжбанківського кредитного договору від 29.04.2015 №MM72201LG.

У Додатку №1 до Договору застави майнових прав №219 від 26.05.2015 (Реєстр укладених банком-позичальником кредитних договорів з юридичними особами станом на 24.04.2015) зазначено, що в заставу передаються права вимоги за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Приватним акціонерним товариством «Банкомзв`язок».

За Актом оцінки вартості та приймання-передачі нерухомого майна, що вноситься до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69» від 18.10.2019 Приватне акціонерне товариство «Банкомзв`язок» (учасник) передало до статутного капіталу Товариства нерухоме майно: будівлю спеціальнодопоміжного обладнання (літ. В), що розташована за адресою: м. Київ, Подільський р-н, вул. Кирилівська (Фрунзе), буд. 69, яка належить учаснику на праві власності на підставі рішення Брянківського районного суду Луганської області від 20.01.2010, зареєстрованого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 03.03.2010, реєстраційне посвідчення №024950, про що зроблено запис в реєстрову книгу №14з-140, реєстровий №844-з.

27.04.2020 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (новий кредитор) укладено Договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №618), відповідно до умов якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави та/або договорами та/або контрактами та/або, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з Реєстром у Додатку №1 (основні договори), а новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначеними цим договором.

У п. 2 Договору №81 від 27.04.2020 зазначено, що за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 договору, набуває усі права кредитора за основними договорами.

Відповідно до п. 4 Договору №81 від 27.04.2020 за відступлення прав вимоги за основними договорами, а також за продаж майнових прав за Договором №81/1 від 27.04.2020 новий кредитор сплачує банку 2496405,57 грн. Ціна договору сплачена банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором відповідно до п. 14 цього договору на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

За відступлення прав вимоги позивачем у повному обсязі були сплачені грошові кошти 22.04.2020 відповідно до платіжного доручення №998 від 22.04.2020.

Як вбачається з Додатку №1 до Договору №81 від 27.04.2020 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами), новий кредитор набув права вимоги, зокрема, до Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» за Договором про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014 (з усіма додатковими договорами) із заборгованість по тілу кредиту у розмірі 42226400,00 грн (станом на 27.04.2020) та заборгованість за процентами у розмірі 56052079,53 грн (станом на 27.04.2020), загальна сума заборгованості станом на 27.04.2020 - 98278479,53 грн.

27.04.2020 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (покупець) укладено Договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання (посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №619), відповідно до умов якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають:

- право оскаржувати як у судовому, так і в позасудовому порядку припинення, ліквідацію позичальників, заставодавців, іпотекодавців та майнових поручителів (поручителів), зазначених у Додатку №1 до цього договору (боржники), які є (були) боржниками за правами вимоги, договорами, наведеними у Додатку №1, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, та/або на інших підставах, наведених у Додатку №1;

- право звернення до правонаступників, спадкоємців боржників та органів місцевого самоврядування в межах повноважень власника прав вимоги;

- права кредитора за правами вимоги (зокрема, права вимоги застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги з отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсним договорів та/або визнання нікчемними договорів, права, які випливають із судових справ, в тому числі справ про банкрутство, виконавчих проваджень, в тому числі щодо майна, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права, які випливають з мирових угод, договорів з арбітражними керуючими, охоронними організаціями, права участі в колегіальних органах, в тому числі в комітеті кредиторів, тощо), які виникнуть в майбутньому у разі скасування реєстрації припинення/ліквідації боржників;

- право набути у власність гроші та/або майно на підставах, що пов`язані із здійсненням продавцем кредитних операцій, укладенням відповідних договорів та фактичною видачею грошових коштів;

- право отримання грошових коштів/відшкодування внаслідок порушення вимог закону при здійсненні господарської діяльності, вчинення кримінального порушення;

- інші права, що пов`язані або випливають із прав вимоги (майнові права).

Відповідно до п. 1.2 Договору №81/1 від 27.04.2020 покупець сплачує продавцю за майнові права грошові кошти (плату) у розмірі та у порядку, визначеними цим договором.

Майнові права вважаються переданими покупцю з моменту підписання цього договору (п. 1.3 Договору №81/1 від 27.04.2020).

Як вбачається з Додатку №1 до Договору №81/1 від 27.04.2020 (Реєстр договорів, майнові права за якими відступаються, та боржників за такими договорами, новий кредитор (покупець) набув права вимоги, визначені Договором №81/1 від 27.04.2020, зокрема до Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» за:

1) Договором застави майна №5-3 від 11.12.2014, яким забезпечувалось виконання зобов`язань ПрАТ «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №732/5 від 11.06.2013 та за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014;

2) Іпотечним договором від 25.11.2010, яким забезпечувалось виконання зобов`язань ПрАТ «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідно до умов Міжбанківського кредитного договору №MM72121LG від 24.04.2015 Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» отримало від Публічного акціонерного товариства «Авант-Банк» кредит у дол. США зі сплатою 22% річних, а відповідно до умов Міжбанківського кредитного договору №MM72201LG від 29.04.2015 - кредит у грн зі сплатою 45% річних.

Однак, як зазначає позивач, станом на 24.04.2015 середня процента ставка за міжбанківськими кредитами в іноземній валюті становила 10,7% річних, а станом на 29.04.2015 середня процента ставка за міжбанківськими кредитами у грн становила 25,5% річних.

Таким чином, оскільки вартість кредиту у дол. США на 105% відрізняється (перевищує) від вартості послуг кредитування у іноземній валюті, а вартість кредиту у гривні на 100% відрізняється від вартості послуг кредитування у гривні, позивач зазначає, що вказані кредитні договори є нікчемними в силу закону - п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Оскільки відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, за твердженням позивача Договір застави майнових прав №219 від 26.05.2015 не породжував для його сторін будь-яких прав та обов`язків, зокрема не міг призвести до набуття Публічним акціонерним товариством «Авант-Банк» прав звернути стягнення на предмети забезпечення.

Крім того, на думку позивача, п. 4.6 Договору застави майнових прав №219 від 26.05.2015 суперечить нормам Закону України «Про задоволення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Як зазначає позивач у позовній заяві, на підставі нікчемного правочину - Договору застави майнових прав №219 від 26.05.2015 Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк» провело реєстрацію прав іпотекодержателя за відступленими договорами.

На думку позивача, внаслідок вчинення Публічним акціонерним товариством «Авант-Банк» неправомірних дій за Договором застави майнових прав №219 від 26.05.2015 ним та іншими особами було укладено певну кількість правочинів щодо предмету іпотеку, які в силу закону також є недійсними. Так як всі наступні правочини визнавати недійсними не вимагається, для повернення сторін у первісний стан є необхідність у скасуванні відповідних реєстраційних записів.

За таких обставин, позивач просить суд:

1) застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів - Міжбанківського кредитного договору №MM72121LG від 24.04.2015, Міжбанківського кредитного договору №MM72201LG від 29.04.2015, Договору застави майнових прав №219 від 26.05.2015 шляхом визнання наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» прав майнової вимоги до Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014 та Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 25.11.2010 (реєстровий №10843);

2) скасувати рішення у сфері державної реєстрації щодо реєстрації права власності, припинення іпотеки, припинення обтяжень згідно з переліком, наведеним позивачем у позовній заяві.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Метою звернення особи до суду у порядку будь-якої юрисдикції є захист її порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Визначення предмета і підстав позову належить виключно позивачеві.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України, частини першої статті 55 Конституції України слід розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 цього рішення Конституційного Суду України).

Тобто, Конституція України гарантує кожному право на судовий розгляд спору за виключенням випадків, у яких законом прямо встановлено обов`язковий порядок досудового врегулювання. Такий порядок поширюється і на захист прав юридичних осіб.

Із статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Крім того, у розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи як звернутися до суду, так і право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

При зверненні до практики ЄСПЛ (справа «Марченко М. В. проти України») у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя, можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.

У пункті 52 рішення «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) від 08 квітня 2010 року ЄСПЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia, заява № 48778/99, пункт 25, ЄСПЛ 2002-ІІ).

Отже, стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одночасно з цим, статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.05.2012 р. у справі № 6-20цс11, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Як встановлено судом, позивач просить:

1) застосувати наслідки недійсності нікчемних правочинів - Міжбанківського кредитного договору №MM72121LG від 24.04.2015, Міжбанківського кредитного договору №MM72201LG від 29.04.2015, Договору застави майнових прав №219 від 26.05.2015 шляхом визнання наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» прав майнової вимоги до Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014 та Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. 25.11.2010 (реєстровий №10843);

2) скасувати рішення у сфері державної реєстрації щодо реєстрації права власності, припинення іпотеки, припинення обтяжень згідно з переліком, наведеним позивачем у позовній заяві.

При цьому, позивач вказує, що на підставі Договору №81 від 27.04.2020 та Договору №81/1 від 27.04.2020 він набув права вимоги до Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» за Договором про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014 (з усіма додатковими договорами) із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 42226400,00 грн (станом на 27.04.2020) та заборгованості за процентами у розмірі 56052079,53 грн (станом на 27.04.2020), загальна сума заборгованості станом на 27.04.2020 - 98278479,53 грн; за Договором застави майна №5-3 від 11.12.2014, яким забезпечувалось виконання зобов`язань ПрАТ «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №732/5 від 11.06.2013 та за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014; за Іпотечним договором від 25.11.2010, яким забезпечувалось виконання зобов`язань ПрАТ «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014.

14.01.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/17957/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/8680/20.

Судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/8680/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» до Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», Товариства з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі. Онлайн» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1 - Національний банк України) про визнання недійсними електронних торгів (аукціону), протоколу електронного аукціону, договору про відступлення прав вимоги та договору купівлі продажу майнових прав, та за позовними заявами третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристалл - Інвест», 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбудком 2001», 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «Альянс», 4. Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроцивілбуд 1», 5. Товариства з обмеженою відповідальністю «Таундевелопменткомпані», 6. Товариства з обмеженою відповідальністю «Кільченський Беріг», 7. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69» про визнання недійсними електронних торгів (аукціону), протоколу електронного аукціону, договору про відступлення прав вимоги та договору купівлі-продажу майнових прав.

Зокрема, позивач та треті особи з самостійними вимогами у справі №910/8680/20 просять суд:

- визнати недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, з реалізації лоту №: GL16N717120;

- визнати недійсним протокол електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 30.03.2020 з реалізації лоту №: GL16N717120;

- визнати недійсними з моменту укладення договір № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 618, та договір № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 619, укладені Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) № GL16N717120, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020.

Позовні вимоги у справі №910/8680/20 обгрунтовані тими обставинами, що Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» неправомірно включило до пулу власного активу, що був реалізований Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на відкритих торгах (аукціоні) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, договір № 732/5 та договір № 803/5, договір іпотеки та договір застави, так як всі зобов`язання за кредитними договорами та, відповідно, за договорами іпотеки були припинені у зв`язку з їх належним виконанням.

Отже, станом на дату проведення торгів, будь-яких прав вимоги, які б могли бути відступлені (продані) Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» за вказаними кредитними договорами та договорами іпотеки, не існувало, а отже, вони не могли бути передані позивачу у даній справі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №910/8680/20 позови Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристалл - Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбудком 2001», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «Альянс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроцивілбуд 1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таундевелопменткомпані» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кільченський Беріг» задоволено частково. Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69» задоволено.

Визнано недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, з реалізації лоту №GL16N717120 та протокол електронного аукціону №UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 30.03.2020 з реалізації лоту №GL16N717120 та визнано недійсними з моменту укладення договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №618, укладений Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», та договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №619, укладений Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» в частині, що стосується, зокрема, Договору про відкриття кредитної лінії № 803/5 від 11.02.2014 укладеного між АТ «Банкомзв`язок» та ПАТ «Український професійний банк», Договору іпотеки від 25.11.2010 укладеного між АТ «Банкомзв`язок» та ПАТ «Український професійний банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за № 10843, Договору застави майна № 5-3 від 11.12.2014 укладеного між АТ «Банкомзв`язок» та ПАТ «Український професійний банк».

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №910/8680/20 (в частині пунктів 1, 2, 3, 5-20 резолютивної частини) щодо частково задоволених позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроцивілбуд 1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристалл-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кільченский беріг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «Альянс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таундевелопменткомпані», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбудком 2001», та в частині повністю задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок», Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроцивілбуд 1», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристалл-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кільченский беріг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «Альянс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Таундевелопменткомпані», Товариства з обмеженою відповідальністю «Інбудком 2001», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69» про визнання недійсними відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, з реалізації лоту № GL16N717120 та протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 30.03.2020 з реалізації лоту № GL16N717120, та про визнання недійсними з моменту укладення договору № 81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 618, укладений Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та договору № 81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 619, укладений Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» в частині, що стосується, зокрема, Договору про відкриття кредитної лінії № 803/5 від 11.02.2014 укладеного між АТ «Банкомзв`язок» та ПАТ «Український професійний банк»; Договору іпотеки від 25.11.2010 укладеного між АТ «Банкомзв`язок» та ПАТ «Український професійний банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №10843, Договору застави майна № 5-3 від 11.12.2014 укладеного між АТ «Банкомзв`язок» та ПАТ «Український професійний банк», відмовлено.

Однак, постановою Верховного Суду від 13.10.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 у справі №910/8680/20 скасовано; рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №910/8680/20 залишено в силі.

Таким чином, Договір №81 від 27.04.2020 та Договір №81/1 від 27.04.2020 в частині переходу до позивача прав вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014, Договором застави майна №5-3 від 11.12.2014, яким забезпечувалось виконання зобов`язань ПрАТ «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №732/5 від 11.06.2013 та за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014; за Іпотечним договором від 25.11.2010, яким забезпечувалось виконання зобов`язань ПрАТ «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014, визнані судом недійсними.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Брумареску проти Румунії" №28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII).

Таким чином, у розумінні положень частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України однією із цілей цієї норми законодавець визначив, у тому числі, уникнення можливості різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин і правовідносин, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Наведені обставини свідчать про те, що позивач не набув жодних прав вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014, Договором застави майна №5-3 від 11.12.2014, яким забезпечувалось виконання зобов`язань ПрАТ «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №732/5 від 11.06.2013 та за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014; за Іпотечним договором від 25.11.2010, яким забезпечувалось виконання зобов`язань ПрАТ «Банкомзв`язок» за Кредитним договором №803/5 від 11.02.2014.

Отже, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення його будь-яких прав/законних інтересів оспорюваними договорами та рішеннями державного реєстратора, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Що стосується поданої відповідачем 4 заяви про застосування позовної давності, суд зазначає, що перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Оскільки суд дійшов висновку відмовити у позові у даній справі у зв`язку з необґрунтованістю, відсутні підстави для вирішення питання спливу позовної давності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається позивача у зв`язку з відмовою у позові.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у позові.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 29.03.2023.

Суддя О.М. Спичак