ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Справа № 921/574/20(921/75/22)

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцького Б.Д.

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурдяківський спецкар`єр» за №02-30-1 від 30.01.2023 (вх. № 01-05/339/23 від 02.02.2023)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2022 (повний текст рішення складено 29.12.2022, м. Тернопіль, суддя В.Л. Гевко)

у справі № 921/574/20 (921/75/22)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурдяківський спецкар`єр», с.м.т. Скала-Подільська Борщівського району Тернопільської області

до відповідача: Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» м. Тернопіль

про стягнення заборгованості в розмірі 627 710,02 грн., з яких: 598 009,38 грн. - заборгованість за поставлений товар та надані послуги, 29 700,64 грн. - три проценти річних,

за участю представників сторін:

від позивача - (в режимі відеоконференції) Галинський М.В.

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ

27.01.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю Бурдяківський спецкар`єр звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою вих.№01-27/01 (вх.№83 від 31.01.2022) до відповідача - Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості в розмірі 627 710 грн 02 коп., з яких: 598 009 грн 38 коп. заборгованість за поставлений товар та надані послуги, 29 700 грн 64 коп. три проценти річних від простроченої суми за період з 29.01.2019 по 24.09.2020

26.05.2022 позивач звернувся із заявою про зміну підстав позову (вих№03-26/05 від 26.05.2022 (вх№3508)). В якій зазначає, що за Договором №4/15 борг відсутній ; за Договором №4/1 поставлено відповідачу товарів та надано послуг на суму 2 940 560, 67 грн. Оплачено відповідачем - 1 950 708,98 грн., в відтак сукупна заборгованість відповідача станом на 25.05.2022 становить 1 171 515,78 грн

Позивач у позовні вимоги з врахуванням заяви про зміну підстав позову, обґрунтовує тим, що відповідно до Договорів поставки 4/15 від 28.01.2016, 4/1 від 03.01.2017 року; 4/4 від 14.02.2018 року у відповідача виникла заборгованість загальною сумою 1 171 515,78 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22 листопада 2022 року у справі №921/574/20(921/75/22) (Суддя Гевко В.Л) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача Дочірнього підприємства "Тернопільський облавтодор" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Бурдяківський спецкар`єр - заборгованість в розмірі 575 226 (п`ятсот сімдесят п`ять тисяч двісті двадцять шість) грн 66 коп., з яких: 548 009 (п`ятсот сорок вісім тисяч дев`ять) грн 38 коп. заборгованість за поставлений товар та надані послуги, 27 217 (двадцять сім тисяч двісті сімнадцять) грн 28 коп. три проценти річних від простроченої суми за період з 29.01.2019 по 24.09.2020.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено факт поставки неоплаченого відповідачем товару на суму 548 009 (п`ятсот сорок вісім тисяч дев`ять) грн 38 коп. В свою чергу в задоволенні 50 000 грн 00 коп. боргу суд відмовив, як безпідставно заявлених.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальність «Бурдяківський спецкар`єр» подало апеляційну скаргу №01-30/01 від 30.01.2023 р. (вх. №01-05/339/23 від 02.02.2023 р.), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 22 листопада 2022 року у справі №921/574/20(921/75/22) та ухвалити нове яким позов ТОВ «Бурдяківський спецкар`єр» задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог Позивача про стягнення з відповідача 50 000,00 грн., а відповідно і з пропорційним зменшенням розміру трьох відсотків річних на 2 483,36 та покладенням на позивача судових витрат в розмірі 753,25 грн.

Відповідач в судове засідання 21.03.2023 р. не з`явився.

Ухвала Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023, про призначення розгляду справи, була направлена на електронні адреси відповідача - , , які зазначені ним в апеляційній скарзі.

Згідно п.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи суд встановив наступне.

28.01.2016 між ТОВ «Бурдяківський спецкар`єр» (надалі за текстом - «Позивач» та/або «Постачальник») та Дочірнім підприємством «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» було укладено Договір поставки № 4/15 (далі по тексту Договір 2016 № 4/15), за умовами якого ТОВ «Бурдяківський спецкар`єр» виступало Постачальником, а ДП «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - Покупцем.

Згідно з п. 1.1. Договору № 4/15, постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити наступні товари: щебінь (надалі іменується - Товар).

Згідно з п. 4.2. Договору № 4/15, транспортні витрати, пов`язані з доставкою вантажу, проводяться за рахунок покупця.

Згідно з п. 5.2. Договору № 4/15, витрати по транспортуванню не включаються у вартість товару. Вартість перевезення сплачується окремо від вартості товару.

У подальшому 03.01.2017 між сторони у справі укладено Договір поставки №4/1 (далі по тексту Договір 2017 № 4/1), за умовами якого постачальник зобов`язується поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти оплатити наступні товари: щебінь (надалі іменується - Товар). (п. 1.1. Договору ).

Згідно з п. 1.3. Договору № 4/1, поставка проводиться автомобільним транспортом Постачальника або автомобільним транспортом Покупця Поставка здійснюється на умовах FCA (місцем відвантаження є скла, Постачальника) відповідно до Міжнародних правил тлумачення терміні INCOTERМS в редакції 2010р., якщо інше не вказано в Специфікаціях та Додатках до даного Договору.

Згідно з п. 5 .1. Договору № 4/1, Сторони погодились, що одержання Товару та послуг будуть здійснювати філії ДП «Тернопільський облавтодор» відповідно до узгодженого Переліку (додаток №1 до Договору), а отже Товар та послуги, отримані відповідною філією, вважається отриманими Покупцем.

Згідно з п. 4.2. Договору № 4/1, транспортні витрати, пов`язані з доставкою вантажу, проводяться за рахунок Покупця.

Згідно з п. 5.4. Договору № 4/1, обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі Товару та підписання видаткових накладних та/або інших документів, що підтверджують такий факт.

Згідно з п. 5 .2. Договору № 4/1, витрати по транспортуванню не включаються у вартість Товару. Вартість перевезення сплачується окремо від вартості Товару.

Згідно з п. 6.4.1. - 6.4.4. Договору № 4/1, Постачальник має право: своєчасно (відповідно до умов Договору) та в повному обсязі отримувати плату за поставлені Товари та надані послуги; на дострокову поставку Товарів за погодженням Покупця; користуватися правами, передбаченими Договором та чинним в Україні законодавством.

Згідно з п. 11. 7. Договору № 4/1, взаємовідносини Сторін, не передбачені Договором, регулюються чинним законодавством України.

Згідно з п. 11.9. Договору № 4/1, Договір, а також усі додатки до нього, підписані по факсимільному зв`язку, мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами.

Також, 11.10.2017 р. між Сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до договору поставки № 4/1 від 03.01 .2017р. Згідно якої:

З метою раціонального використання автотранспорту Постачальника, після вивантаження щебеневої продукції проводити попутнє перевезення асфальтобетону та інших будівельних матеріалів для потреб філій ДП «Тернопільський облавтодор». Покупець відшкодовує вартість автоперевезень згідно п. 3 .3. договору і становить - 1,62 грн. за 1 т/км.

Також, 14.02.2018 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) було укладено Договір поставки № 4/4 ( далі по тексту - Договір 2018 № 4/4), згідно п.1.1. Договору, постачальник зобов`язується поставляти передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти і платити наступні товари: щебінь.

Згідно з п. 1.3. Договору № 4/4, поставка проводиться автомобільним транспортом Постачальника або автомобільним транспортом Покупця. Поставка здійснюється на умовах FCA (місцем відвантаження є склад Постачальника) відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів COTERМS в редакції 2010 р., якщо інше не вказано в Специфікаціях та Додатках до даного Договору.

Згідно з п. 5.1. Договору № 4/4, Сторони погодились, що одержання Товару та послуг будуть здійснювати філії ДП «Тернопільський облавтодор», відповідно до узгодженого Переліку (додаток №1 до Договору), а отже Товар та послуги, отримані відповідною філією, вважається отриманими Покупцем.

Згідно з п. 4.2. Договору № 4/4, транспортні витрати, пов`язані з доставкою вантажу, проводяться за рахунок Покупця.

Згідно з п. 5.2. Договору № 4/1, витрати по транспортуванню не включаються у вартість Товару. Вартість перевезення сплачується окремо від вартості Товару.

Згідно з п. 5.4. Договору № 4/1, обов`язок з поставки є виконаним в момент передачі Товару та підписання видаткових накладних та/або інших документів, що підтверджують такий факт.

Згідно з п. 6.4.1. - 6.4.4. Договору № 4/1, Постачальник має право: своєчасно (відповідно до умов Договору) та в повному обсязі отримувати плату за поставлені Товари та надані послуги; на дострокову поставку Товарів за погодженням Покупця; користуватися правами, передбаченими Договором та чинним в Україні законодавством.

Згідно з п. 11.8. Договору № 4/1, взаємовідносини Сторін, не передбачені Договором, регулюються чинним законодавством України.

Згідно з п. 11.10. Договору № 4/1, Договір, а також усі додатки до нього, підписані по факсимільному зв`язку, мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами.

Разом з тим, 27.12.2018 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Додатковий договір №1 до Договору поставки № 4/4 від 14.02.2018 р., яким внесено зміни в п. 10.1. та викладеного його в новій редакції: «Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 січня 2019 року».

З аналізу норм та змісту вказаних договорів вбачається, що по своїй правовій природі такі є Договорами поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічне визначення містить стаття 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу, згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно тверджень позивача, у ході виконання Договору 2016 № 4/15, за період з 09.02.2016 по 31.12.2016 постачальником відповідачу було поставлено товарів та надано послуг на суму 3 530 263,19 грн.

Водночас, на виконання Договору 2017 № 4/1 позивачем в період з 03.01.2017 по 31.12.2017 було поставлено відповідачу товарів та надано послуг на суму 2 940 560, 67 грн, що підтверджується наданими суду копіями Специфікацій в кількості 13-ти шт., Заявок в кількості 12-ти шт., видаткових накладних в кількості 190-та шт., та Актів наданих послуг в кількості 135-ти шт., та не заперечується відповідачем.

На виконання Договору 2018 № 4/4, за період з 14.02.2018 по 31.01.2019 постачальником було поставлено, а відповідачем прийнято товарів та послуг на суму 543 952,86 грн, що наданими суду копіями Специфікацій в кількості 11-ти шт., Заявок в кількості 10-ти шт., видаткових накладних в кількості 60-ти шт., та Актів наданих послуг в кількості 13-ти шт., що не заперечується відповідачем.

Колегія суддів враховує ту обставину, що поставку вказаних товарів та надання певних послуг за договорами на зазначені суми, підтверджується поданими позивачем доказами, одночасно вказані суми не заперечується відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 1089 ЦК України (в редакції на момент проведення розрахунків між сторонами) за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Із змісту частини 5 статті 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції на момент проведення розрахунків між сторонами) платіжні інструменти мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.

Відповідно до приписів п. 3.7. Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 21.01.2004 № 22 Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, колегія суддів вважає, що питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду, в якому надані послуги чи товар, має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої (заборгованості), що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

При цьому, із системного аналізу положень законодавства, яке діяло на момент проведення розрахунків між сторонами, зокрема, здійснення платежів відповідачем у погашення боргу, а також із врахуванням положень укладених договорів між сторонами, суд вважає, що у даному випадку позивач мав право спрямувати кошти, які сплачуються відповідачем без чіткого зазначення призначення платежу, або з таким яке містило помилки, і не могло чітко ідентифікуватися за яким із договорів сплачені кошти, в першу чергу на погашення боргу, який виник раніше.

Апеляційний суд перевіривши поступове зарахування платежів позивачем, приходить до висновку, що позивач дотримувався в основному наведеного принципу, однак позивач стверджує, що покупцем по Договору 2016 № 4/15 станом на 01.01.2017 оплачено всього 3 220 000,00 грн.

Таким чином, станом на 01.01.2017 заборгованість ДП "Тернопільський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" перед ТОВ «Бурдяківськнй спецкар`єр» становила 310 263,19 грн. Проте зазначену заборгованість не включено позивачем до позовних вимог, з тих підстав, що:

- 14.02.2017 відповідач (через свою Філію «Підгаєцький Райавтодор») перерахував на поточний банківський рахунок Позивача 150 000,00 грн з цільовим призначенням «Оплата за ДП «Тернопільський облавтодор» (код 31995099) за щебінь зг. дог. № 4/15 від 28.01.2016 в т. ч. ПДВ 20 % - 25 000,00 грн». В наслідок чого, борг за поставлений товар згідно Договору поставки № 4/15 від 28.01.2016 зменшився до суми 160 263,19 грн ;

- 14.03.2017 відповідач (через свою Філію «Підгаєцький Райавтодор») перерахував на поточний банківський рахунок Позивача 150 000,00 грн з цільовим призначенням «Оплата за ДП «Тернопільський облавтодор» (код 31995099) за щебінь зг. дог. № 4/15 від 28.01.2016 вт. ч. ПДВ 20 % - 25 000,00 грн». В наслідок чого, борг за поставлений товар згідно Договору поставки № 4/15 від 28.01.2016 зменшився до суми 10 263,19 грн ;

- 27.03.2017 відповідач (через свою Філію «Підгаєцький Райавтодор») перерахував на поточний банківський рахунок Позивача 150 000,00 грн з цільовим призначенням «Оплата за ДП «Тернопільський облавтодор» (код 31995099) за щебінь зг. дог. № 4/15 від 28.01.2016 вт. ч. ПДВ 20 % - 25 000,00 грн». В наслідок чого, борг за поставлений товар згідно Договору поставки № 4/15 від 28.01.2016 було погашено в повній мірі.

Таким чином, станом 27.03.2017 мало місце повне погашення боргу відповідача за поставлений товар згідно Договору поставки від 2016 № 4/15.

Одночасно, сформувався залишок у сумі - 139 736,81 грн.

При цьому, первинно у позові позивач у розрахунках усю вказану суму залишку у розмірі 139 736,81 грн. зараховував у погашення боргу за Договором поставки 2017 № 4/1.

Проте, у подальшому у заяві про зміну підстав позову та інших обґрунтуваннях позовних вимог, позивач зазначив, що працівниками позивача був проведений власний «аудит», і відповідно до бухгалтерської довідки № 3 від 18.05.2022 (через більше як 5-ть років з дня платежу 27.03.2017) позивач перепровів платіж у розмірі 50 000 грн на борг за товар філії Борщівський райавтодор відповідача, а решту платежу у сумі 89 736,81 грн. у погашення боргу за Договором № 4/1 від 03.01.2017.

Колегія суддів не вважає такі дії позивача добросовісними, оскільки такий починає змінювати самим же ним погоджений порядок зарахування платежів, і незважаючи на узгоджені між сторонами акти звірки, а також первинне врахування платежу у повному розмірі у сумі 139 736,81 грн. у зарахування в погашення боргу за Договором поставки 2017 № 4/1, позивач через 5-ть років здійснює зміну порядку зарахування платежу.

Водночас апеляційний суд не вважає доведеним позивачем належним чином в межах даної справи існування боргу у філії Борщівський райавтодор у сумі 50 000 гривень, і що вказана сума боргу виникла саме у межах виконання Договорів, які є предметом розгляду у даній справі, зокрема Договорів поставки 4/15 від 28.01.2016, 4/1 від 03.01.2017 року; 4/4 від 14.02.2018 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те що в частині позовних вимог про стягнення про стягнення з відповідача 50 000 грн 00 коп. боргу слід відмовити.

За таких обставин, перевіривши та співставивши усі інші розрахунки позивача з первинними документами, наданими позивачем як докази до матеріалів справи, колегія суддів встановила, що є належним чином доведено позивачем сума боргу, яка виникла у відповідача перед позивачами за спірними Договорами у розмірі 548 009 грн. 38 коп. та в цій частині позов підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ст.174 ГПК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Як визначено статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів.

Наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що позивач свої зобов`язання за договорами поставки №4/15 від 28.01.2016, №4/1 від 03.01.2017 та №4/4 14.02.2018 виконав належним чином та протягом 2016 -2018 років поставив товар та надав послуги, які були відповідачем прийняті фактично без будь яких зауважень чи заперечень.

Проте відповідач, порушуючи умови договору, не здійснив оплати за поставлений йому товар у визначені строки, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем за отриманий товар та послуги, яка станом на час розгляду спору відповідачем не погашена.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

Згідно із ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Враховуючи, що відповідач зобов`язання щодо здійснення сплати за отриманий товар/послуги належним чином не виконав, в свою чергу доказів своєчасного виконання своїх зобов`язань за договорами не надано, у зв`язку із чим, як вірно встановлено судом першої інстанції, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар та надані послуги в сумі 548 009 грн 38 коп., є обґрунтованими, документально доведеним та не спростованими відповідачем належними доказами, а тому підлягають до задоволення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Згідно зі статтями 251, 253 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи, що відповідачем не виконані умови Договорів щодо вчасної оплати в повному обсязі за поставлений товар та надані послуги, позивачем нараховано відповідачу за період прострочення платежу - 3 три проценти річних у розмірі 29 700 грн 64 коп.

Апеляційний суд перевіривши розрахунок трьох процентів річних із урахуванням часткового задоволення суми заборгованості вважає, що правомірно заявленою, належним чином обрахованою та такою, що підлягає до задоволення є 27 217 грн 28 коп. три проценти річних від простроченої суми за період з 29.01.2019 по 24.09.2020.

Водночас в задоволенні 2 483 грн 36 коп. трьох процентів річних суд відмовляє, як безпідставно нарахованих.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 22 листопада 2022 року у справі №921/574/20(921/75/22) відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ТОВ «Бурдяківський спецкар`єр» від 30.01.2023 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 22 листопада 2022 року у справі №921/574/20(921/75/22) залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Г.Т. Кордюк

Суддя Б.Д. Плотніцький