ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.03.2023 Справа № 917/2055/21

Суддя Господарського суду Полтавської області Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Михатило А.В., представники учасників справи не з`явилися, розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурова енергетична компанія "Технікс"

про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2022 року (вх. №3108 від 13.03.2023) по справі № 917/2055/21

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Флокс - Україна", вул. Нафтовиків, 1, м. Миргород, Полтавська область, 37600

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурова енергетична компанія "Технікс", вул. Олени Пчілки, 25, кімната 205, м. Полтава, Полтавська область, 36002

про стягнення 793 538,89 грн заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Полтавської області перебувала справа № 917/2055/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Флокс - Україна" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурова енергетична компанія "Технікс" про стягнення 793 538,89 грн заборгованості.

13.03.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурова енергетична компанія «Технікс» до суду надійшла заява про розстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2022 по справі № 917/2055/21.

В обґрунтування заяви відповідач (боржник) посилається на наявність обставин, що утруднюють виконання судового рішення.

Ухвалою від 14.03.2023 суд прийняв до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурова енергетична компанія «Технікс» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області та призначив розгляд заяви на 28.03.2023.

22.03.2023 від позивача (стягувача) до суду надійшли пояснення щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення (вх. № 3660). У вказаних поясненнях стягувач просить суд відмовити у задоволенні заяви боржника, посилаючись на те, що боржник не вчинив жодних дій по виконанню рішення суду і дана заява є засобом уникнення обов`язку по сплаті заборгованості.

В судове засідання 28.03.2023 представники сторін не з`явилися. Останні були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, про що свідчать матеріали справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 22.03.2022 по справі № 917/2055/21 позовні вимоги ТОВ «Флокс-Україна» було задоволено повністю, з ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс» на користь ТОВ «Флокс-Україна» стягнуто 609 327,32 грн основного боргу, 34 247,38 грн пені, 42 273,17 грн 3% річних, 92 595,69 грн інфляційних нарахувань, 11 676,65 грн витрат по сплаті судового збору та 4965,26 грн витрат на професійну правничу допомогу.

26.05.2022 на виконання вказаного рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2022, яке набрало законної сили 12.04.2022, видано відповідний наказ по справі № 917/2055/21.

22.03.2023 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурова енергетична компанія «Технікс» (відповідач, боржник) до суду надійшла заява про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2022 по справі № 917/2055/21 протягом одного року рівними платежами щомісячно, починаючи з наступного місяця після набрання законної сили ухвалою про розстрочення виконання рішення суду.

В обґрунтування заяви про розстрочення виконання рішення відповідач посилається на таке:

ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс» вживала всіх можливих дій задля погашення заборгованості, яка утворилася. Зокрема, відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості вже навіть в межах судового розгляду справи № 917/2055/21 до ухвалення рішення по ній.

Разом з тим, боржник звертає увагу на те, що ухвалення рішення по справі та необхідність його виконання припали на період, який був критично несприятливим, беззаперечно неочікуваним та не прогнозованим як для суб`єктів господарювання вцілому, так і для людей, які складають їх штат.

Так, згідно Указу Президента № 63/2022 «Про введення надзвичайного стану в окремих регіонах України» з 00 годин 00 хвилин 24 лютого 2022 року було запроваджено в ряді областей країни, в тому числі і Полтавській, надзвичайний стан, враховуючи ескалацію збройної ескалації російської федерації проти України, нав`язування сепаратизму, провокування міжнаціональних і міжконфесійних конфліктів, масових безпорядків, що загрожує безпеці, життю і здоров`ю громадян, державному суверенітету, конституційному ладу та територіальній цілісності України.

Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 5:30 24.02.2022 було запроваджено правовий режим воєнного стану, яким було передбачено тимчасове обмеження конституційних прав і свобод людини та громадянина, визначених статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також впроваджено тимчасове обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб. Воєнний стан, введений на території всієї країни, триває і до цього часу.

Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 встановлено, що військова агресія російської федерації проти України починаючи з 24.02.2022 до її офіційного закінчення є надзвичайною та невідворотною, об`єктивною обставиною для суб`єктів господарської діяльності по договору, окремим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору і виконання якого відповідно стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання такої форс-мажорної обставини.

Полтавська область межує відразу з п`ятьма обласними центрами, в яких з перших днів відбувався активний наступ ворожих військ. Для збереження життя та здоров`я, велика частина населення була вимушена покинути даний регіон. Відтік кадрів підприємства у безпечні регіони країни та вимушена міграція поза межі країни, військова мобілізація військовозобов`язаних з числа працівників (у тому числі керівника підприємства) призвела до унеможливлення подальшої ефективної роботи ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс».

Підприємство нафто-газової переробки ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс» значно потерпало від несприятливих умов для здійснення власної господарської діяльності в реаліях воєнного стану, її належне господарське функціонування було майже припинене.

Незважаючи на існування воєнного стану і станом на зараз, ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс», маючи мінімальні ресурси кваліфікованого персоналу, намагаючись підтримати економіку країни шляхом сплати податків, ставлячи в пріоритет можливість забезпечення роботою та, відповідно, доходом, наявний персонал ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс» прикладає всіх зусиль для подальшого існування як суб`єкта господарювання. На даний час ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс» відновлює свою статутну діяльність та здійснює роботи із укладення нових правочинів, наслідком яких стане стабільне надходження грошових коштів.

На думку боржника, зазначене дозволить виконати рішення суду в повному обсязі.

Заявник стверджує, що можливість негайного, разового виконання зобов`язання шляхом оплати суми боргу, визначеної судовим рішенням, у нього відсутня з огляду на відсутність достатніх фінансових ресурсів. Ненадання розстрочки виконання рішення призведе до неможливості його виконання взагалі, оскільки існує ризик припинення або призупинення діяльності відповідача.

Заявником у якості доказів обґрунтованості своїх вимог надано копії: листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1; протоколу комісії ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс» № 0001 від 28.02.2022; витягу з наказу від 01.03.2022 № 52; мобілізаційного розпорядження відносно директора ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс» ОСОБА_1 ; рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2022 по справі № 917/2055/21; наказу на призначення директора від 11.02.2023.

Позивач у поясненнях просить суд відмовити у задоволенні заяви боржника, посилаючись на те, що боржник не вчинив жодних дій по виконанню рішення суду і дана заява є засобом уникнення обов`язку по сплаті заборгованості. Також позивач зазначає, що з інформації, розміщеної в загальному доступі на сайті електронного сервісу Zakupki.prom видно, що на виконанні ТОВ «Бурова енергетична компанія «Технікс» знаходяться два договори з замовником АТ «УКРГАЗВИДОБУВАННЯ» на загальну суму майже 100 000 000 грн. Отже всі твердження відповідача про призупинення робіт та відсутність можливості проводити платежі є неправдивими.

До пояснень позивачем додано скріншоти з сайту електронного сервісу Zakupki.prom, а також копії витягів з договорів № УГВ554/13-22 та № УГВ555/13-22 на надання послуг з капітального ремонту нафтових та газових свердловин на родовищах АТ «Укргазвидобування» від 26.01.2022.

Судом досліджено всі докази, надані сторонами.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При вирішенні заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суд керується наступним.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною другою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Аналогічне положення міститься і в частині 1 статті 18 та часині 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до часин 1, 2 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2012 у справі № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013р. №5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувана і боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України від 05.07.2012 р., пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторив, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД , Чечеткін та Оліус проти України від 18 жовтня 2005 року, зазначено, що неможливість для заявника отримати результат виконання рішення суду, винесеного на його або її користь, складає втручання у право на мирне володіння майном, яке викладено у першому параграфі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі Войтенко проти України (п.39) наголошено про те, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок (див. Іммобільяре Саффі проти Італії , заява N 22774/93, параграф 66, ЄСПЛ 1999-V).

У п. 49 рішення у справі Іммобільяре Саффі проти Італії Європейський суд в черговий раз наголосив на тому, що втручання, яким можна вважати відстрочення виконання рішення суду має забезпечити справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Як передбачено частинами 3-5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Аналогічні положення містяться в статті 33 Закону України Про виконавче провадження .

Отже, в основу ухвали про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

За висновками, викладеними Європейським судом з прав людини у рішенні від 20.07.2004 у справі Шмалько проти України , межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслив, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Таким чином, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Оскільки Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, то суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами норм Господарського процесуального кодексу України.

Так, неможливість добровільного та негайного виконання рішення суду у справі № 917/2055/21 відповідач обґрунтовує, зокрема, введенням на території України воєнного стану, мобілізацію директора підприємства, а також неможливістю одномоментного виконання рішення, що призведе до припинення або призупинення діяльності підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Стаття 42 Господарського кодексу України передбачає, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з положеннями статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставиною, яка є підставою для звільнення боржника від господарсько- правової відповідальності.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Тобто, юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, в тому числі укладає господарські договори і відповідає за наслідки їх невиконання.

Суд звертає увагу заявника на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто суб`єкт господарювання не має будь-яких привілеїв чи пільг в залежності від кількості працівників, наявності у нього заборгованості перед контрагентами чи в інших осіб перед ним тощо.

Суд також зазначає, що чинне законодавство України не встановлює будь-яких привілей підприємствам за фактом їх належності до видів та організаційно-правових форм в аспекті неналежного виконання господарських зобов`язань чи відтермінування виконання рішень судів, що набрали законної сили. Необхідність розстрочення виконання рішення суду повинна обґрунтовуватися належними та допустимими доказами, що подаються заявником.

Заявником не надано жодних доказів на підтвердження неможливості одномоментного виконання ним рішення суду чи його скрутного фінансового стану.

Посилання відповідача на введення на території України воєнного стану на думку суду не є виключною обставиною, на підставі якої можна розстрочити виконання рішення суду, оскільки дана обставина стосується усіх суб`єктів господарювання і спричиняє значні складнощі у роботі як відповідача, так і позивача, які розташовані в одній і тій же місцевості (Полтавській області), і на яких поширюються однакові обмеження.

Щодо посилання відповідачем на часткове виконання рішення, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу будь-яких коштів після прийняття судом рішення по справі № 917/2055/21. Відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження того, що він намагався самостійно виконати рішення суду, яке набрало законної сили.

Твердження відповідача про те, що ним були укладаються нові правочини, які дадуть змогу поетапно виплатити заборгованість позивачу, не підтверджені жодними доказами. Натомість позивачем додано докази того, що на даний час у відповідача є чинні договори укладені з АТ «Укргазвидобування» на надання послуг з капітального ремонту нафтових та газових свердловин на родовищах від 26.01.2022 на значні суми, а саме на загальну суму 94 608 000,00 грн.

Також відповідачем не обґрунтовано підстави надання відстрочення рішення суду саме на 1 рік.

Отже, у даному випадку відповідачем не доведено наявності виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення у даній справі. З урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи те, що рішення суду є обов`язковим до виконання та має бути виконане, суд не вбачає правових підстав для розстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 234, 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурова енергетична компанія "Технікс" про розстрочення виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 22.03.2022 по справі № 917/2055/21.

Ухвала підписана 30.03.2023.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена протягом 10 днів (ст. 235, 255 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Тимощенко О.М.