ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"03" квітня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2369/20 (911/967/23)

Суддя Господарського суду Київської області Янюк О.С., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову

Без виклику учасників справи

УСТАНОВИВ:

31.03.2023 до Господарського суду Київської області (далі суд) у порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) із позовною заявою б/н від 31.03.2023 (вх. №835/23) до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», Банк) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале впроваджувальне підприємство «Релос» (далі ТОВ «МВП «Релос»), в якій просить суд: визнати право власності на предмет лізингу за договором фінансового лізингу №K5CVFLOWWTDEB від 02.03.2018; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» після повного погашення кредиту за договором фінансового лізингу №K5CVFLOWWTDEB від 02.03.2018 передати поручителю ОСОБА_1 всю згідно чинного законодавства документацію та зобов`язаннями лізингоодержувача ТОВ «МВП «Релос»; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» перереєструвати предмет лізингу транспортний засіб на ім`я заявника.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву б/н від 31.03.2023 (вх. №48/23 від 31.03.2022) про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, який є предметом лізингу згідно даних технічного паспорту рухомого майна, що надається суду в додатках до цієї заяви.

Заяву обґрунтовує тим, що: заявник як поручитель майже виконав зобов`язання лізингоодержувача ТОВ «МВП «Релос» перед АТ КБ «Приватбанк», оскільки залишок коштів, які необхідно сплатити вказаній банківській установі становить 117 574,92грн; після повного погашення кредиту предмет лізингу визнається власністю лізингоодержувача ТОВ «МВП «Релос»; ані АТ КБ «Приватбанк», ані ТОВ «МВП «Релос» не визнають майнове право ОСОБА_1 на предмет лізингу; ТОВ «МВП «Релос» визнано банкрутом, а відтак, існує ризик того, що відповідний транспортний засіб буде реалізований на стадії ліквідаційної процедури; у разі задоволення позову та визнання права власності на відповідне майно за ОСОБА_1 , то беручи до уваги можливість реалізації предмета лізингу, поворот виконання рішення може бути ускладненим або унеможливленим.

На підтвердження обставин, викладених у заяві ОСОБА_1 надав суду копії, зокрема: договору безоплатного користування майном від 13.03.2018; договору фінансового лізингу №K5CVFLOWWTDEB від 02.03.2018 із додатками; договору поруки №PORK5CVFLOWWTDEB від 02.03.2018; довідки АТ КБ «Приватбанк» про залишок заборгованості за відповідним договором фінансового лізингу від 24.03.2023; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 .

Розглянувши заяву та дослідивши надані до неї докази суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Водночас, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №910/5550/19,від 13.07.2022 у справі №904/4710/21, від 24.06.2022 у справі №904/8506/21, від 08.03.2023 у справі №922/1116/22).

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Водночас, заявником на момент подання заяви про забезпечення позовних вимог не наведено обставини та не надано будь-яких доказів: вчинення АТ КБ «Приватбанк» дій, спрямованих на відчуження відповідного транспортного засобу, зважаючи на п.п. 4.1, 4.5 договору фінансового лізингу №K5CVFLOWWTDEB від 02.03.2018; включення ліквідатором ТОВ «МВП «Релос» указаного рухомого майна до складу ліквідаційної маси та як наслідок наявності наміру його реалізувати.

Долучені до матеріалів заяви відповідні договори та довідка АТ КБ «Приватбанк» не є тими беззаперечними доказами, які вказують на наявність підстав для забезпечення позову, а свідчать лише про наявність тих чи інших зобов`язань між відповідними особами.

З наведеного слідує, що заява ОСОБА_1 ґрунтується лише на припущеннях заявника, що як зазначалось вище, не є достатньою підставою для застосування судом положень ст. 136 ГПК України.

Ураховуючи зазначене, керуючись ст.ст. 2, 7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 12, 74, 76-79, 136-140, 234-235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 б/н від 31.03.2023 (вх. №48/23 від 31.03.2022) про забезпечення позову залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвала набрала законної сили 03.04.2023 та згідно ст. 255 ГПК України може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 03.04.2023.