ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 року м. Дніпро Справа № 908/981/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Кузнецова В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022 (суддя Зінченко Н.Г.) у справі № 908/981/22

за позовом Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Апельмон" (69071, м. Запоріжжя, вул. Кутузова, буд. 2, кв. 55)

про стягнення 86 434,80 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну "Міські теплові мережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Апельмон" про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 86 434,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленої теплової енергії.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022 у справі № 908/981/22 Концерну "Міські теплові мережі" відмовлено у позові про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Апельмон" заборгованості за спожиту теплову енергію в гарячій воді в розмірі 86 434,80 грн.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Концерн "Міські теплові мережі", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022 у справі № 908/981/22 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зокрема зазначає, що відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії не виключає можливості стягнення з відповідача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини. Система опалення приміщень відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку. З метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку в частині отримання належних послуг з централізованого опалення, позивач здійснював відпуск теплової енергії з початку опалювальних сезонів 2020-2021 років, відповідно до рішень Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя.

З 01.08.2020р. Концерном "Міські теплові мережі" обмін друкованими документами за надані послуги не проводиться, у зв`язку з чим для здійснення електронного документообігу позивачем використовується ліцензійна комп`ютерна програма M.E.Doc., про що було повідомлено відповідача. За період з листопада 2020 по квітень 2021 рахунки щомісячно направлялися відповідачу за допомогою системи електронного документообігу, та отримувалися відповідачем, про що свідчить відмітка на рахунках зі статусом "документ доставлено контрагенту". Відповідачем жодних відповідей або заперечень щодо отриманих послуг не надавалося, проте, заборгованість за період листопад 2020 квітень 2021 не сплачена.

У зв`язку з чим, позивач вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не з`ясував обставини справи, чим порушив права та інтереси позивача.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023р. поновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022 у справі № 908/981/22 у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Апельмон" не скористалося своїм правом та не надало відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, предметом діяльності Концерну "Міські теплові мережі" є, зокрема, виробництво та постачання теплової енергії.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованих 11.12.2017 та 06.08.2020, за ТОВ "Апельмон" зареєстровано право приватної власності на: нежитлове приміщення, V першого поверху літ. А-5, загальною площею 223,8 кв. м., за адресою: м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 48 (дата реєстрації 11.12.2017) та нежитлове приміщення, літ. А-5,загальною площею 465,2 кв. м, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Синенка Сергія, буд. 53, приміщення 18 ( дата реєстрації 25.05.2018).

Як зазначив позивач у позовній заяві договори на постачання теплової енергії у вказані приміщення між позивачем та відповідачем не укладалися, розрахунки за теплову енергію здійснювались на підставі особових рахунків № 102776 та № 102674.

Матеріали справи свідчать, що позивач за період з листопада 2019 по квітень 2021 виписав відповідачу рахунки на оплату за опалення за особовими рахунками № 102674 та № 102776 а саме: № 102674 за листопад 2020 в сумі 4 730,24 грн., № 102674 за грудень 2020 на суму 11 716,75 грн., № 102674 за січень 2021 на суму 7 510,08 грн., № 102674 за лютий 2021 на суму 1 998,90 грн., № 102674 за березень 2021 на суму 6 054,22 грн., № 102674 за квітень 2021 на суму 3 511,38 грн., № 102776 за листопад 2020 на суму 6 619,39 грн., № 102776 за грудень 2020 на суму 11 044,24 грн., № 102776 за січень 2021 на суму 11 314,46 грн., № 102776 за лютий 2021 на суму 10 511,38 грн., № 102776 за березень 2021 на суму 8 688,13 грн., № 102776 за квітень 2021 на суму 2 735,63 грн.

Вищезазначені рахунки надавались відповідачу в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Згідно з наданими позивачем розрахунками основного боргу заборгованість ТОВ "Апельмон" за теплову енергію складає:

- по особовому рахунку № НОМЕР_1 за листопад 2020, грудень 2020; січень - квітень 2021 50 913,23 грн.;

- по особовому рахунку № НОМЕР_2 за листопад 2020, грудень 2020; січень - квітень 2021 35 521,57 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленої теплової енергії, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що на час розгляду справи заявлені позовні вимоги про стягнення з ТОВ "Апельмон" суми 86 434,80 грн. заборгованості за відпущену теплову енергію є недоведеними, тому не підлягають задоволенню.

Проте, апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції безпідставним та помилковим з огляду на наступне.

Взаємовідносини, які виникають в процесі споживання теплової енергії регулюються Цивільним Кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання", Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198, які визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії.

Статтею ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об`єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про теплопостачання" відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У статті ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", який набрав законної сили 10.12.2017, визначено:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;

- виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;

- споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач;

- індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

- внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення.

Порядок укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг визначено у статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до положень ч. ч. 2, 3, 6 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Як зазначено вище, в матеріалах справі відсутні договори на постачання теплової енергії, укладені між позивачем та відповідачем, та за свідченням позивача розрахунки за теплову енергію здійснювались на підставі особових рахунків № 102776 та № 102674.

При цьому, судова колегія зауважує, що відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, обов`язковість укладання якого лежить на обох сторонах, не виключає обов`язку відповідача з оплати вартості послуг з теплопостачання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній з 10.12.2017 року), споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зокрема, юридичного факту, внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні правильно зазначено, що теплопостачання це особливий вид комунальної послуги. Теплова енергія є специфічною товарною продукцією, яку неможливо повернути в натурі, бездоговірне споживання теплової енергії за рахунок централізованого опалення не звільняє від обов`язку її оплати.

Разом із тим, враховуючи відсутність укладеного сторонами договору, в даному випадку позивач має довести наявність обставин, якими останній обґрунтовує факт отримання відповідачем теплової енергії у спірний період, виникнення обов`язку відповідача щодо виконання грошового зобов`язання з оплати заявленої до стягнення заборгованості, строк виконання такого зобов`язання та, відповідно, термін, з якого виникло прострочення оплати.

На підтвердження відпуску на вищевказані об`єкти ТОВ "Апельмон" теплової енергії в період з листопада 2020 по квітень 2021 включно позивачем надано в матеріали справи рахунки по вказаними особовим рахункам за зазначений період, які надавались в електронній формі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.

Однак, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що доказів в підтвердження передачі рахунків в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів, позивачем суду не надано.

Так, відповідно до Закону України "По бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. До первинних документів належать такі документи, як видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт виконаних робіт, прибутковий та видатковий касовий ордер, та інші. Мета складання первинних документів зафіксувати факт господарської операції.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Також, статтями 9, 10, 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" унормовано, що електронний документообіг (обіг електронних документів) сукупність процесів створення, оброблення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності та у разі необхідності з підтвердженням факту одержання таких документів.

Відправлення та передавання електронних документів здійснюються автором або посередником в електронній формі за допомогою засобів інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем або шляхом відправлення електронних носіїв, на яких записано цей документ.

Електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу.

Судова колегія враховує, що Концерн "Міські теплові мережі" з 01.08.2020 впровадив електронний документообіг первинними документами зі споживачами та почав використовувати комп`ютерну програму "M.E.Doc", про що ТОВ "Апельмон" було повідомлено листом № 517/06-253 від 24.06.2020р.

"M.E.Doc" - це поширене українське програмне забезпечення для подання звітності до контролюючих органів та обміну юридично значущими первинними документами між контрагентами в електронному вигляді.

На рахунках за постачання теплової енергії, які долучені позивачем до позовної заяви на підтвердження позовних вимог, та які були надіслані ТОВ "Апельмон" за допомогою програмного забезпечення "M.E.Doc" є відмітка "Документ доставлено контрагенту". Отже, ТОВ "Апельмон" також у своїй господарській діяльності використовує програму "M.E.Doc".

Наведеним спростовуються висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не доведено первинними документами бухгалтерського обліку надання послуг в заявленому позивачем розмірі за спірний період та про виникнення у відповідача зобов`язання з оплати отриманих послуг.

Матеріалами справи підтверджується, що за ТОВ "Апельмон" зареєстровано право приватної власності на: нежитлове приміщення, V першого поверху літ. А-5, загальною площею 223,8 кв. м., за адресою: м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 48 (дата реєстрації 11.12.2017) та нежитлове приміщення, літ. А-5,загальною площею 465,2 кв. м, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Синенка Сергія, буд. 53, приміщення 18 ( дата реєстрації 25.05.2018).

Позивач стверджує, що належні відповідачу нежитлові приміщення є невід`ємними частинами відповідних житлових будинків, чого відповідачем не спростовано. Отже, об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказане приміщення не підпадає під термін неопалювальне приміщення.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 від 26.07.2019.

Враховуючи знаходження належних відповідачу приміщень в багатоквартирних будинках, відсутність в матеріалах справи документів на підтвердження відключення від мережі опалення, судова колегія вважає, що належні відповідачу приміщення є опалювальними.

Факт отримання послуги з постачання теплової енергії до житлових будинків за адресами: м. Запоріжжя, Дніпровське шосе, буд. 48 та м. Запоріжжя, вул. Синенка Сергія, буд. 53, в яких знаходяться приміщення відповідача, підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2020-2021 років, які розміщені в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Запорізької міської ради та відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалювальний сезон в м. Запоріжжі.

Судова колегія враховує, що відповідач жодним чином не заперечував проти заявлених вимог, не спростовував доводів позивача щодо отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії у належні відповідачу приміщення у заявленому обсязі.

При цьому, судова колегія зауважує, що положення ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачають обов`язок кожної сторони довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, на переконання судової колегії, сукупність наданих у даній справі доказів свідчить, що свої зобов`язання позивач виконав, надавши у спірний період послуги теплопостачання в належні відповідачу на праві власності приміщення. Натомість, відповідачем отримані послуги не оплачені, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відтак, доводи суду першої інстанції про те, що позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми 86 434,80 грн. заборгованості за відпущену теплову енергію є недоведеними, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

На думку колегії суддів апелянт належними та допустимими доказами спростував висновки оскаржуваного рішення. Апеляційна скарга є доведеною. Позовні вимоги підтверджені і підлягають задоволенню.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача та складаються з судового збору за подання позову 2 481,00 грн. та за розгляд апеляційної скарги 3 721,50 грн.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022 у справі № 908/981/22 задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 05.10.2022 у справі № 908/981/22 скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Апельмон" (69071, м. Запоріжжя, вул. Кутузова, буд. 2, кв. 55) на користь Концерну "Міські теплові мережі" (юридична адреса: 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, фактична адреса: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а) заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 86 434,80 грн. та судовий збір у розмірі 6 202,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право на касаційне оскарження постанови та строк оскарження встановлені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя В.О. Кузнецов