ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023м. ДніпроСправа № 904/4768/22

За позовом Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Кузьміної Світлани Анатоліївни, м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 37 348 грн 94 коп. за договором від 25.05.2020 № 677ОП

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою без номеру та без дати, в якій просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузьміної Світлани Анатоліївни заборгованість в сумі 37 348 грн 94 коп., з яких: 19 681 грн 50 коп. - заборгованість з плати за користування майданчиком для паркування за період з 01.10.2020 по 30.11.2022, 7 949 грн 00 коп. - інфляційні втрати, 1 258 грн 24 коп. - 3% річних, 4 960 грн 82 коп. - пеня, 318 грн 13 коп. - штраф, передбачений п. 7.1. договору, 3 181 грн 25 коп. - штраф, передбачений п. 7.2. договору, відповідно до умов договору про організацію та експлуатацію майданчика для паркування від 25.05.2020 № 677 ОП.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

У позовній заяві викладене клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 20.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

Господарський суд наголошує на тому, що через відсутність належного фінансування, відправлення поштової кореспонденції Господарським судом Дніпропетровської області не здійснюється. За вказаних обставин, ухвала суду від 20.12.2022 направлялася відповідачу на його електронну адресу @ukr.net, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 20.12.2022 (а.с. 37).

Проте, відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов та не подав витребувані судом документи.

Отже, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Згідно зі ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004).

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

З огляду на викладене, та приймаючи до уваги військовий стан в Україні, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення договору; передачі майна в користування; користування майном; настання строку оплати; наявності/відсутності доказів повної/часткової оплати; правомірності/неправомірності нарахування пені, штрафів, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Так, судом встановлено, що 25.05.2020 між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" Дніпровської міської ради, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (балансоутримувач) та Фізичною особою-підприємцем Кузьміною Світланою Анатоліївною (оператор) укладено договір про організацію та експлуатацію майданчика для паркування № 677 ОП (надалі - договір).

Згідно з п. 1.1 договору балансоутримувач надає оператору у користування за плату майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою:

- м. Дніпро, вул. Панікахи, в районі буд. № 18Д;

- площа майданчика: 287,5 кв. м.

- кількість машино-місць: 25

- кількість пільгових місць: 3

- дні роботи: щоденно

- час роботи: цілодобово.

Розрахункова площа земельної ділянки для сплати збору за паркування 253,0 кв. м. (виключені квадратні метри, які обладнані згідно пункту 2.2.16 цього договору).

Відповідно до п. 1.2 договору майданчик для паркування транспортних засобів вважається переданим в користування оператору з моменту підписання сторонами одночасно договору та акту приймання-передачі, який є невід`ємною частино договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що сума річної плати за організацію та експлуатацію майданчика для паркування, яка підлягає сплаті, складає 15 150,00 грн.

Оператор щомісячно сплачує балансоутримувачу за користування майданчиком для паркування плату у розмірі 1 262 грн 50 коп., в тому числі ПДВ 210 грн 42 коп., за один календарний місяць (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.4. договору визначена в п. 4.2 договору плата сплачується оператором щомісячно, авансом, не пізніше 25-го числа кожного місяця, що передує оплачуваному місяцю.

Нарахування плати починається з дня підписання цього договору і закінчується в день припинення дії цього договору (п. 4.5. договору).

У п. 7.1., 7.2. договору сторони погодили, що у разі прострочення оператором виконання зобов`язань по сплаті за користування майданчиком для паркування, сплаті інших платежів, передбачених цим договором, оператор зобов`язаний в кожному випадку сплатити балансоутримувачу за кожен день прострочення пеню у розмірі 1 відсотка від суми заборгованості, а у разі прострочення більш ніж на десять днів, - штраф у розмірі 10% місячного розміру плати за користування майданчиком для паркування.

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає чинності з дати підписання сторонами, а в частині початку ведення діяльності - з моменту підписання акту введення в експлуатацію майданчику для паркування.

Договір діє до проведення конкурсу з визначення оператора на право обслуговування майданчика для паркування. Датою втрати чинності даного договору вважати дату укладання договору про організацію та експлуатацію майданчика для паркування між балансоутримувачем та переможцем конкурсу з визначення оператора (п.10.2 договору).

25.05.2020 сторонами підписаний акт приймання-передачі майданчика для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Панікахи, в районі буд. № 18Д (а.с. 23).

Доказів припинення, зміни, визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

Як зазначає позивач, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач у період з 01.10.2020 по 30.11.2022 не сплачував своєчасно та у повному обсязі плату за користування майданчиком для паркування, у зв`язку із чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 19 681 грн 50 коп.

Із посиланням на норми с. 231, ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 960 грн 82 коп. за період з 12.06.2022 по 12.12.2022.

На підставі п. п. 7.1., 7.2. договору позивач нарахував додатково до сплати відповідачу штраф в сумі 318 грн 125 коп. та штраф в сумі 3 181 грн 25 коп. .

Із посиланням на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 258 грн 24 коп. за період з 26.10.2020 по 12.12.2022 та інфляційні втрати в сумі 7 949 грн 00 коп. за вказаний період.

Доказів оплати відповідачем спірної основної заборгованості та нарахованих позивачем пені, штрафів, 3% річних та інфляційних сторонами до матеріалів справи не надано.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Правовідносини оренди (найму) врегульовані положеннями Цивільного кодексу України та ст.ст.283-291 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частинами 1 та 6 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права (ст. 760 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди (найму).

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору орендодавець бере на себе обов`язок передати майно у користування і, водночас, орендар зобов`язується прийняти вказане майно та вчасно вносити за користування майном орендну плату.

Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За розрахунком позивача, долученим до позову, відповідач має заборгованість з плати за користування майданчиком для паркування у загальній сумі 19 681 грн 50 коп., яка утворилася за період з жовтня 2020 по листопад 2022 включно.

Доказів своєчасного та у повному обсязі внесення плати за користування майданчиком для паркування за вказаний період відповідачем не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог по стягненню заборгованості у розмірі 19 681 грн 50 коп., строк оплати якої настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. ст. 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Господарський суд зазначає, що з огляду на тривалість прострочки внесення плати за користування майданчиком для паркування, позивачем правомірно нарахований штраф на підставі п. 7.2 договору.

Позивач просить одночасно стягнути з відповідача за порушення умов договору як штраф, так і пеню.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу.

Враховуючи положення закону, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо одночасного стягнення пені та штрафу.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку штрафу в сумі 3 181 грн 25 коп. на підставі п. 7.2. договору судом порушень умов договору та чинного законодавства не встановлено.

Щодо стягнення штрафу у розмірі 1 відсотка від суми заборгованості у розмірі 318, 125 грн, суд відмовляє в цій частині позову, оскільки штраф п. 7.1. договору не передбачений. Зазначеним пунктом договору сторони узгодили пеню в розмірі 1 відсотка від суми заборгованості за кожен день прострочення, яка може бути стягнута відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Також суд зазначає, що позивач помилково послався у позові на ст. 231 ГК України, оскільки пеня узгоджена сторонами у п. 7.1. договору.

Водночас, під час перевірки розрахунку пені в сумі 4 960 грн 82 коп., судом встановлено, що позивач нарахував пеню на загальну суму заборгованості - 19 681 грн 50 коп. за період з 12.06.2022 по 12.12.2022. Водночас такий розрахунок пені позивача не є правильним, оскільки станом на 12.06.2022 заборгованість відповідача складала 13 369 грн 00 коп., яка з кожним місяцем збільшувалась на 1 262 грн 50 коп. наростаючим підсумком і лише станом на 30.11.2022 склала 19 681 грн 50 коп. При цьому суд врахував, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що визначено Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Отже, за розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 3 853 грн 91 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно з положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судом встановлено, розрахунок позивача містить помилки аналогічні тим, які виявлені судом при розрахунку пені. Так, суд встановив, що позивач нарахував три проценти річних та інфляційні втрати на загальну суму заборгованості 19 681 грн. 50 коп. за період з 26.10.2020 по 12.12.2022. Водночас такі розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат позивача не є правильними, оскільки станом на 26.10.2020 заборгованість відповідача складала 250 грн 00 коп., яка з кожним місяцем збільшувалась на 1 262 грн 00 коп. наростаючим підсумком і лише станом на 25.11.2022 склала 19 681 грн 50 коп.

Отже, за розрахунком суду до стягнення з відповідача підлягають 3% річних в сумі 525 грн 71 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 016 грн 56 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором, майново-господарські зобов`язання перед позивачем з оплати за користування майданчиком для паркування, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача 19 681 грн 50 коп. основного боргу, 3 853 грн 91 коп. пені, 3 181 грн 25 коп. штрафу, 525 грн 71 коп. 3% річних, 3 016 грн 56 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузьміної Світлани Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради (49038, м. Дніпро, вул. Курчатова, буд. 8 75, ) 19 681 грн 50 коп. (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят одну грн 50 коп.) основного боргу, 3 853 грн 91 коп. (три тисячі вісімсот п`ятдесят три грн 91 коп.) пені, 3 181 грн 25 коп. (три тисячі сто вісімдесят одну грн. 25 коп.) штрафу, 525 грн 71 коп. (п`ятсот двадцять п`ять грн 71 коп.) 3% річних, 3 016 грн 56 коп. (три тисячі шістнадцять грн. 56 коп.) інфляційних втрат, 2 010 грн 03 коп. (дві тисячі десять грн 03 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.03.2023

Суддя І.А. Рудь