ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2023 р. Справа№ 910/17281/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Прокопенко О.В.

учасники справи:

від позивача: Майборода А.Л.

від відповідача: Цатурян Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області

на рішення Господарського суду м. Києва

від 30.11.2022

у справі №910/17281/21(суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут"

до Головного управління ДПС у Київській області

про стягнення 1 282 911,72 грн

УСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.11.2022 у справі №910/17281/21 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" - задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5-А, код ЄДРПОУ ВП - 44096797) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (04108, м. Київ, пр-т Свободи, буд. 2-Г, літ. А, код ЄДРПОУ - 39592941) 1 116 497 (один мільйон сто шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто сім) грн 11 коп. - суми основного боргу, 101 699 (сто одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять) грн 45 коп. - пені, 19 958 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 10 коп. - 3% річних, 44 206 (сорок чотири тисячі двісті шість) грн 35 коп. - інфляційних втрат та 19 235 (дев`ятнадцять тисяч двісті тридцять п`ять) грн 42 коп. - витрат по сплаті судового збору. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване наступним. Відповідач свої зобов`язання за договором виконував з порушенням умов договору, факт наявності заборгованості відповідача за договором не спростований, доказів їх сплати суду як і контррозрахунок матеріали справи не містять, у той час розмір відповідно заявленої до стягнення заборгованості позивачем доведено у повному обсязі, що є підставою для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за природній газ.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, у якій просило суд прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2022 у справі №910/17281/21. Прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи провести за участю відповідача, витрати на судовий збір покласти на позивача.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що Головне управління ДПС у Київській області є бюджетною установою, що забезпечує свою фінансову діяльність відповідно до вимог Бюджетного кодексу України, а відтак виконання фінансових зобов`язань здійснюється виключно в межах фінансового року та згідно умов укладених договорів. Отже, на переконання скаржника, відповідач як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня (отримувач бюджетних коштів), є замовником послуг в обсязі та в межах видатків, що визначені розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня, а отже зобов`язання відповідача перед позивачем щодо розрахунку за газ обмежувались обсягом замовлення за бюджетні кошти, яке (замовлення) відповідала ціні договору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області у справі №910/17281/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Апеляційна скарга Головного управління ДПС у Київській області подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2023 витребувано з Господарського суду м. Києва матеріали справи №910/17281/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області на рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2022 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/17281/21.

30.01.2023 на адресу суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 відкрито апеляційне провадження за скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2022 у справі №910/17281/21. Розгляд апеляційної скарги Головного управління ДПС у Київській області призначено на 15.03.2023.

У судове засідання з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про дату судового засідання був повідомлений. Розгляд справи відкладено на 29.03.2023.

Позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, рішення суду першої інстанції залишити без змін. На переконання позивача рішення суду першої інстанції при винесені рішення було дотримано норми процесуального права, повно і всебічно установлено обставини справи.

У судове засідання, яке відбулося 29.03.2023 з`явились усі представники учасників справи, які надали суду усні пояснення стосовно доводів наведених у апеляційній скарзі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів після проведення наради у нарадчій кімнаті оголосила вступну та резолютивну частину постанови, якою апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2022 у справі №910/17281/21 залишено без змін, при цьому суд апеляційної інстанції керувався наступним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 29.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (постачальник) та Головним управління ДПС у Київській області (споживач) було укладено договір №41FB417-767-20 на постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується з 01.11.2020 до 31.12.2020 поставити споживачеві у власність товар за визначеним предметом закупівлі - газове паливо код 09120000-6 за ДК 021:2015 (природний газ) відповідно до специфікації (додаток №1 до цього договору), яка є невід`ємною частиною цього договору, а споживач - зобов`язується прийняти цей товар у власність та оплатити його на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу газ у 2020 році (листопад-грудень) в обсязі 43 998 метрів куб.

Згідно п. 2.2 договору, річні та місячні планові обсяги (об`єми) постачання/споживання природного газу для підпорядкованих об`єктів наведено в додатку №2 до цього договору, що є невід`ємною частиною договору. споживач та постачальник мають право на коригування підтверджених обсягів (об`ємів) природного газу, в тому числі протягом розрахункового періоду, в порядку, установленому Кодексом газотранспортної системи. За розрахункову одиницю поставленого природного газу приймається метр кубічний природного газу, приведений до стандартних умов і виражений в енергетичних одиницях.

Приймання-передача газу, поставленого постачальником споживачеві у відповідному місяці, оформляється щомісячним актом приймання-передачі природного газу із обов`язковим зазначенням обсягу спожитого газу в розрізі об`єктів (далі - акт приймання-передачі газу) (п. 3.4 договору).

Пунктом 3.5 договору передбачено, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ. На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання- передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу. У випадку відмови споживача від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до умов договору або в порядку, передбаченому чинним законодавством України. До врегулювання сторонами розбіжностей, обсяги використання встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ/ГТС. У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання- передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ.

Відповідно до п. 4.1 договору, кількість газу, яка постачається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу.

Згідно п. 5.1 договору, ціна за 1000 метрів куб. газу за цим договором на природний газ є договірною і становить 7 863,89 грн.

Відповідно до п. 5.3 договору, загальна вартість цього договору становить 345 995,45 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 57 665,91 грн.

Згідно п. 6.2 договору, розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами та тарифами, що визначені на день підписання договору.

Пунктом. 6.6 договору передбачено, що оплата вартості природного газу здійснюється споживачем в безготівковій формі, у національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника за фактично спожитий природний газ до 25 числа місяця наступного за місяцем постачання на підставі акту приймання-передачі підписаного представниками сторін.

Акт приймання-передачі готує постачальник, підписує та передає уповноваженому представнику споживача до 10 числа місяця наступного за місяцем постачання (п. 6.7 договору).

Зі змісту Договору убачається, що останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу з 01 листопада 2020 року до 31 грудня 2020 року, а в частині грошових зобов`язань при наявності фінансування - до повного розрахунку. Дія цього договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п. 12.1 - 12.2 договору).

У подальшому, 30.10.2020 між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору, у якій сторони погодили викласти п. 5.1 договору в наступній редакції: "З 01 листопада 2020 року ціна за 1 куб. м. природного газу становить 7,374909 грн, крім того ПДВ - 1,474982 грн, а всього з ПДВ - 8,849891 грн".

Окрім того, 31.12.2020 між сторонами було укладено додаткову угоду №2, відповідно до умов якого сторони погодили викласти п. 5.1 договору в редакції: "З 01 січня 2021 року ціна за 1 куб. м. природного газу становить 8,250001 грн, крім того ПДВ - 1,650000 грн, а всього з ПДВ - 9,900001 грн".

Також, 31.12.2020 між сторонами було укладено додаткову угоду №3, відповідно до умов якого сторони погодили збільшити суму договору на суму 69 199,09 грн та продовжити термін дії договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі, до 28.02.2021.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами підписані акти приймання-передачі природного газу: №КОЗ80025578 від 30.11.2020 на суму 178 248,84 грн (переданий обсяг - 20 141,36 м.куб.), № КОЗ80028236 від 31.12.2020 на суму 295 483,08 грн (переданий обсяг - 33 388,33 м.куб.), №КОЗ81001813 від 31.01.2021 на суму 349 080,48 грн (переданий обсяг - 35 260,65 м.куб.), №КОЗ81004628 від 28.02.2021 на суму 350 921,09 грн (переданий обсяг - 35 446,57 м.куб.), №КОЗ81007140 від 31.03.2021 на суму 288 759,07 грн (переданий обсяг - 29 167,58 м.куб.). Акти приймання-передачі підписані представниками сторін.

Звертаючись із позовом Товариство зазначало, що у відповідача наявна заборгованість за спожитий природній газ за період з листопада 2020 року по березень 2021 року, яку позивач просить стягнути.

Звертаючись із апеляційної скаргою відповідач зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги заперечення відповідача про те, додаткові угоди №1-3 до Договору Головному управлінню ДПС у Київській області не надходили, отже не укладались. Крім того відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції, що ним повністю виконані зобов`язання за договором; долучені до позовної заяви додаткові угоди та акти приймання-передачі природного газу не містять відтиску гербової печатки відповідача та не надходили на адресу відповідача; окрім того, заявлена позивачем вартість природного газу суперечить умовам договору та перевищує встановлені межі.

Статтею 627 ЦК України установлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи убачається, що позивач поставив, а відповідач прийняв природній газ на загальну суму 1 462 492,56 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: №КОЗ80025578 від 30.11.2020, №КОЗ80028236 від 31.12.2020, №КОЗ81001813 від 31.01.2021, №КОЗ81004628 від 28.02.2021, №КОЗ81007140 від 31.03.2021. Акти приймання-передачі підписані повноважними представниками сторін.

Також, у матеріалах справи наявна довідка АТ "Київоблгаз" про об`єм розподіленого природного газу споживачем ГУ ДПС у Київській області гідно договору розподілу природного газу №42ВВ810-3310-20 від 28.02.2020 за період листопад 2020 року - березень 2021 року, відповідно до якого за листопад 2020 року розподілено 20 141,36 м.куб. газу, за грудень 2020 року - 33 388,33 м.куб., за січень 2021 року - 35 260,65 м.куб, за лютий 2021 року - 35 446,57 м.куб., за березень 2021 року - 29 167,58 м.куб.; всього розподілено 153 404,49 м.куб.

Таким чином, на переконання суду, матеріалами справи підтверджено факт поставки природного газу, його загальний об`єм та вартість.

Щодо тверджень відповідача щодо неналежності долучених доказів та відсутності гербової печатки на підписах повноважної особи відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Ураховуючи, що акти приймання-передачі природного газу містять усі обов`язкові реквізити, в тому числі підписи повноважних сторін контрагентів, суд визнає їх належними доказами здійснення господарської операції.

Окрім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не установлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Поняття "презумпція правочину" полягає в тому, що будь-які сумніви з приводу дійсності правочину повинні трактуватися на користь його правомірності, з метою недопущення порушення прав інших сторін такого правочину та забезпечення стабільності цивільних правовідносин.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 23.01.2018 у справі №203/2612/13-ц та від 19.06.2018 у справі №5023/3905/12.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю. При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 ЦК України).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами презумпцію правомірності додаткових угод №1-3 до договору. Наявність або відсутність відбитку печатки на документі ніяким чином не впливає на дійсність підпису на цьому документі. У судовому порядку додаткові угоди недійсними не визнавалися.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач здійснив часткову оплату отриманого природного газу на загальну суму 345 995,45 грн, згідно платіжних доручень від 23.12.2020 №4176 на суму 178 248,84 грн, №4174 від на суму 127 241,83 грн, №4175 на суму 40 504,78 грн.

Як зазначалося, позивачем було передано відповідачу у власність природний газ за період листопад 2020 - березень 2021 року, однак відповідач за указаний газ розрахувався не в повному обсязі, в наслідок чого у останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 1 116 497,11 грн. Доказів на спростування указаної заборгованості відповідача перед позивачем матеріали справи не містять.

Ураховуючи вищенаведені обставини та те, що відповідач свої зобов`язання за договором виконував з порушенням умов договору, факт наявності заборгованості відповідача за договором не спростований, доказів їх сплати суду як і контррозрахунок відповідачем не надано, у той час розмір відповідно заявленої до стягнення заборгованості позивачем доведено у повному обсязі, що відповідно є підставою для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за природній газ.

Крім того, позивачем також заявлено до стягнення пеню у розмірі 102 158,39 грн, 3% річних у розмірі 20 049,87 грн та інфляційні втрати у розмірі 44 206,35 грн, відповідно до розрахунків наведених у позовній заяві.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не установлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами п. 8.5 договору, за прострочення платежу з вини споживача, останній сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, судом було перевірено розрахунки пені та 3% річних, та установлено, що розрахунки є неправильними, оскільки позивач включає в період прострочення 25 число (тоді як умовами договору передбачено що розрахунки мають бути здійснені до 25 числа, що передбачає включення 25 числа у строк оплати) та позивачем допущені арифметичні помилки при розрахунках.

Відповідно, суд здійснивши власний розрахунок пені та 3% річних, дійшов висновку, що арифметично правильним та обґрунтованим є розмір пені у суму 101 699,45 грн та розмір 3% річних у сумі 19 958,10 грн, а тому зазначені суми підлягають стягненню.

Крім того, судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат, та установлено, що наданий розрахунок є арифметично правильним, отже, вимоги про стягнення інфляційних втрат з відповідача підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - Головне управління ДПС у Київській області у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування Господарського суду м. Києва від 30.11.2022 у справі №910/17281/21, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2022 у справі №910/17281/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2022 у справі №910/17281/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2022 у справі №910/17281/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС у Київській області.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 04.04.2023.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран