ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23 березня 2023 року Справа № 903/52/23

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт»

до відповідача: Приватного підприємства "Фермерського господарства «Західний Буг»

про стягнення 1 054 546,95 грн.

Суддя Шум М.С.

Секретар судового засідання Кошовий В.А.

Представники сторін:

від позивача: Давидюк М.В., адвокат

від відповідача: Кушнірук А.В., адвокат

встановив: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» звернулось з позовом до Приватного підприємства "Фермерського господарства «Західний Буг», в якому просить стягнути 1 054 546,95 грн. штрафу та витрати пов`язані із сплатою судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач неналежно виконує договірні зобов`язання за договором складського зберігання №1808/958108 від 18.08.2021.

Ухвалою суду від 12.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "07" лютого 2023 р. на 11:00 год.

27.01.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому ПП "Фермерське господарство «Західний Буг» просить суд зменшити розмір нарахованої суми штрафу до 1% до 10 545,47 грн.

06.02.2023 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій просив суд позовні вимоги задоволити повністю, в клопотанні про зменшення штрафних санкцій відмовити.

Ухвалою суду від 07.02.2023 закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на "23" березня 2023 р. на 11:40 год".

В судовому засіданні 23.03.2023 представники сторін підтримали позиції, викладені відповідно у позові, відзиві та у відповіді на відзив.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» (Позивач, зерновий склад) та Приватного підприємства "Фермерським господарством Західний Буг (Відповідач,поклажодавець) було укладено договір складського зберігання № 1808/958108, згідно з п. 2.1. якого предметом договору є домовленість сторін про надання Зерновим складом за плату послуг по доведенню товару, що передається поклажодавцем, до відповідних кондицій, згідно ДСТУ, ГОСТ, параметрів, державних стандартів, послуг зі зберігання, сушки, очистки, прийомки та погрузки товару та повернення товару останньому (чи особі, зазначеній ним як одержувач) у кількості та умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 3.4. договору послуги за зберігання товару, нараховані згідно тарифів, що вказані в п.3.2. даного договору, починаючи з першого дня зберігання, сплачуються поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зернового складу.

Згідно із п.11.1. цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов`язань у повному обсязі.

Відповідно до п.п. 6.3.2 договору поклажодавець зобов`язується своєчасно розрахуватися за надані послуги за цим договором, а також отримані додаткові послуги на протязі 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту здачі-приймання робіт.

Відповідно із ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач зобов`язання з оплати не виконав, послуг позивача за договором № 1808/958108 від 18.08.2021 складського зберігання за спірний період не оплатив, що підтверджується актами наданих послуг від 31.08.2021, від 09.11.2021 та 30.11.2021 на суму 4 218 187,81 грн.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно із ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з п. 8.2. договору за порушення термінів оплати поклажодавець сплачує зерновому складу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ нарахованої на несплачену суму в річному розрахунку (відсотків річних) за кожен день прострочення та штраф у розмірі 25% від несплаченої суми.

Позивач на підставі пункту 8.2 договору нарахував та просить стягнути з відповідача штраф за порушення строку оплати товару, виходячи з розрахунку: 4 218 187,81 грн. х 25% = 1 054 546,95 грн.

Дослідивши розрахунок штрафу, наданий позивачем, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства та умовам договору, а тому підлягає до стягнення з Відповідача на користь Позивача у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву від 27.01.2023 представник відповідача просить зменшити суму нарахованих позивачем штрафних санкцій до суми, яка дорівнюватиме 1% від суми нарахованих позивачем санкцій (штрафу та пені), а саме: до 10 545,47 грн.

Частина 3 статті 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру заявленої до стягнення суми штрафних санкцій є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

За своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукуючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягуються в разі порушення такого зобов`язання.

Посилання відповідача на форс-мажорні обставини, зумовлені воєнними діями на території України, є безпідставними, оскільки відповідач посилається на ці обставини лише як на факт, при цьому не наводячи обставин, які зумовили неможливість виконання зобов`язань саме для нього. Необгрунтованою є позиція відповідача про те, що суд повинен зменшити розмір штрафних санкцій з огляду на факт визнання відповідачем заборгованості. Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України суд повинен брати до уваги ступінь виконання зобов`язань боржником, а не ступінь визнання вини. Фактично ж, незважаючи на визнання боргу відповідачем, ступінь виконання відповідачем зобов`язання з оплати залишається нульовою.

Не доведено відповідачем й здійснення всіх можливих заходів щодо належного виконання зобов`язань за договором складського зберігання №1808/958108 від 18.08.2021.

Таким чином, відповідачем не доведено поважність причин прострочення та невиконання договірних зобов`язань перед позивачем, а також скрутного матеріального становища та достатніх підстав для зменшення розміру штрафних санкцій до1%, оскільки таке зменшення нівелюватиме саме значення штрафних санкцій як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання товару або грошових коштів за надані ним послуги.

За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 1%.

Матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати переданого товару, а тому вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1 054 546,95 грн. підлягають до задоволення.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В свою чергу відповідач не подав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" (м.Володимир, вул. Ганни Жежко, 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-зерно-продукт» (45606, Волинська обл., Луцький р-н, с. Рованці, вул. Промислова, 5а, ) 1 054 546,95 грн. штрафу та 15 818,21 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255, 256 ГПК України, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено

03.04.2023

Суддя М. С. Шум