ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"21" березня 2023 р. Справа № 916/2448/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,
про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та зобов`язання звільнити земельну ділянку.
За участю представників сторін:
від позивача Слободяник І.С., самопредставництво;
від відповідача не з`явився;
від третьої особи ТОВ „Стройконсалтинг адвокат Мартинчук В.В., ордер серія ВН № 1233975 від 21.03.2023;
від третьої особи Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ваховської Ю.О. не з`явився.
Обставини справи.
Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Громадської організації Автостоянка Промінь в якій просить:
- Припинити право власності Громадської організації Автостоянка Промінь на об`єкт нерухомого майна - адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- Зобов`язати Громадську організацію Автостоянка Промінь звільнити самовільно зайняту земельну ділянку територіальної громади м. Одеси за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, шляхом знесення самочинно збудованого на ній об`єкта нерухомого майна - адміністративної будівлі для обслуговування автостоянки.
Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незаконне набуття ГО «Автостоянка «Промінь» права власності на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, розташовану на самовільно зайнятій ГО «Автостоянка «Промінь» земельній ділянці комунальної власності, чим порушено права територіальної громади м. Одеси.
Ухвалою від 26.09.2022 суд прийняв позовну заяву Одеської міської ради до розгляду та відкрив провадження у справі № 916/2448/22. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю „Стройконсалтинг Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державний реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ваховська Юлія Олегівна. Підготовче засідання у справі призначено на 25.10.2022.
17 жовтня 2022 року до суду від третьої особи - ТОВ „Стройконсалтинг надійшли письмові пояснення, в яких третя особа просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. ТОВ „Стройконсалтинг зазначає, що Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ваховською Ю.О. було порушено загальний порядок проведення державної реєстрації прав та мало би бути прийняте рішення про відмову в державній реєстрації прав на підставі п. 2, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також зазначає, що згідно до загального порядку проведення державної реєстрації прав п. 9 та п. 2 ч. 4 ст. 20 ЗУ „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстратор Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України не перевірив особу заявника. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором Ваховською Ю.О. в якості підстав внесення запису було вказано: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55547234 від 07.12.2020, що відповідно до закону не є належною підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Таким чином, державним реєстратором було здійснено реєстрацію права власності без належно поданих та перевірених документів.
Письмові пояснення ТОВ „Стройконсалтинг суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
27 жовтня 2022 року до суду від ТОВ „Стройконсалтинг надійшов попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс і які очікує понести третя особа в зв`язку із розглядом справи.
Вказаний попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 15.11.2022 судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 11:00 год. 29.11.2022.
29 листопада 2022 року підготовче засідання у справі не відбулось, через відсутність електроенергії в Господарському суді Одеської області, що підтверджується відповідною довідкою суду.
Ухвалою від 29.11.2022 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі № 916/2448/22 на 30 днів. Призначено підготовче засідання у справі на 22.12.2022
01 грудня 2022 року до суду від відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд позовні вимоги Одеської міської ради залишити без задоволення. У відзиві відповідач зазначає, що позивачем безпідставно віднесено спірне нерухоме майно до об`єктів комунальної власності без належного дослідження нормативно правових актів. Позивачем не враховано та не проаналізовано основні нормативно-правові акти, які дозволяють з`ясувати чи дійсно ОМР є власником спірних об`єктів нерухомості.
Відповідач зазначає, що аналізуючи нормативно-правові акти, спірний об`єкт не входить до переліку тих, що передавався до комунальної власності Одеської міської ради, а відтак остання і не є власником. Враховуючи те, що ОМР не надала належних доказів включення спірної земельної ділянки до меж міста Одеси та не надала документального підтвердження належності спірної земельної ділянки до комунальної власності (те, що Одеська міська рада є власником), позов в частині скасування державної реєстрації прав не підлягає задоволенню.
Також відповідач зазначає, що Державний реєстратор Ваховська Ю.О. під час державної реєстрації права власності, стосовно адміністративної будівлі для обслуговування автостоянки, загальною площею 54,6 кв.м., діяла виключно у межах і у спосіб, визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015.
Саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття.
Відповідач вважає, що, хоча право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під нерухомістю, що належить відповідачу на праві власності, належним чином не оформлене, однак таке не оформлення права на вказану земельну ділянку не може бути підставою для обмеження права відповідача як власника нерухомого майна на користування зазначеним майном та, відповідно, земельною ділянкою на якій воно розташоване, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою. Намагання позивача зобов`язати відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та передати її в натурі позивачеві, фактично, означає знесення належного відповідачу на праві власності майна, що є порушенням права власності, гарантованого законодавством України. Зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлею з посиланням на її нібито самовільне зайняття.
Відзив відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
08 грудня 2022 року до суду від третьої особи - Державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України надійшли письмові пояснення, в яких третя особа просить суд відмовити позивачу у задоволенні позивних вимог. Так, третя особа вважає що дії державного реєстратора вчинені суто у відповідності до вимог діючого законодавства та відповідно до Наказу міністерства юстиції № 4211/5 від 03.12.2020 «Про задоволення скарги».
Письмові пояснення третьої особи суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
21 грудня 2022 року до суду від позивача у справі надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву доводи безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та правовим позиціям Верховного Суду. Так, позивач зазначає, що нормативно-правовими актами врегульовувалося розмежування не земельних ділянок, а майна, а саме підприємств, організацій, установ, будинків, споруд, цілісних майнових комплексів, що вбачається як із назв, так і зі змісту вищевказаних постанов, однак було повністю проігноровано відповідачем, тоді як розмежування земельних ділянок здійснювалося відповідно до Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності». Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 18.07.2022 №01-18/398,697, який міститься в матеріалах справи, Одеською міською радою не приймалося рішення щодо передачі ГО «Автостоянка «Промінь» у власність чи користування земельної ділянки, на якій розташована адміністративна будівля для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, що свідчить про те, що вказана земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеса, право на володіння, користування розпоряджання якої, належить Одеській міській раді, тоді як доказів протилежного відповідачем не надано. Таким чином, позивач вважає, що реєстрація права власності на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки грубо порушує інтереси територіальної громади міста Одеси та фактично є захопленням такої території.
Відповідь на відзив суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 22.12.2022 судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 12:20 год. 10.01.2023. Підготовче провадження у справі № 916/2448/22 ухвалено провести впродовж розумного строку, відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
10 січня 2023 року підготовче засідання у справі не відбулось, через відсутність електроенергії в Господарському суді Одеської області, що підтверджується відповідною довідкою суду.
Ухвалою від 10.01.2023 суд призначив підготовче засідання у справі на 24.01.2023.
24 січня 2023 року підготовче засідання у справі не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою від 24.01.2023 суд призначив підготовче засідання у справі на 07 лютого 2023 року о 16:00 год.
31 січня 2023 року до суду від відповідача у справі надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що хоча право користування земельною ділянкою, яка знаходиться під нерухомістю, що належить відповідачу на праві власності, належним чином не оформлене, однак таке не оформлення права на вказану земельну ділянку не може бути підставою для обмеження права відповідача, як власника нерухомого майна на користування зазначеним майном та, відповідно, земельною ділянкою на якій воно розташоване, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою. Також вказує, що у ГО «Автостоянка «Промінь» виникло право власності на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки ще з моменту її побудови, про що свідчить технічний паспорт. Порушенням права власності територіальної громади, на думку позивача, є видача документів та реєстрація права власності. В той час, коли видача документів державним реєстратором, це лише фіксація факту, який виник раніше. Тобто, державна реєстрація права власності, про які каже позивач, це лише факт внесення запису до Реєстру і не є його створенням.
Письмові заперечення відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
01 лютого 2023 року до суду від ТОВ „Стройконсалтинг надійшла заява про об`єднання справ в одне провадження.
У підготовчому засіданні 14.02.2023 суд, у зв`язку з усним клопотанням представника третьої особи, залишив без розгляду заяву ТОВ „Стройконсалтинг про об`єднання справ в одне провадження.
07 лютого 2023 року до суду від позивача у справі надійшли додаткові пояснення.
Додаткові пояснення позивача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
07 лютого 2023 року підготовче засідання у справі не відбулось, через відсутність електроенергії в Господарському суді Одеської області, що підтверджується відповідною довідкою суду.
Ухвалою від 07.02.2023 суд призначив підготовче засідання у справі на 14.02.2023.
Ухвалою від 14.02.2023 суд закрив підготовче провадження у справі № 916/2448/22, вирішено здійснити розгляд справи по суті впродовж розумного строку, призначено справу до судового розгляду по суті на 21.03.2023. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 21.03.2023 о 14:00 год.
Представник відповідача та третьої особи - Державного реєстратора у судове засідання 21.03.2023 не з`явились, про поважність причин неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута без участі представника відповідача та третьої особи.
Представник позивача у судовому засіданні 21.03.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях.
Представник ТОВ „Стройконсалтинг у судовому засіданні 21.03.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.
У судовому засіданні 21.03.2023 після повернення з нарадчої кімнати судом відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення і повідомлено присутніх представників сторін про орієнтований час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, суд,
Підставою для проведення державної реєстрації прав стали:
- Наказ Міністерства юстиції України від 03.12.2020 року № 4211/5 «Про задоволення скарги»;
- Розпорядження Виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 01.02.1996 року № 8 «Про реєстрацію тимчасовою відкритої автомобільної автостоянки «Промінь» по вул. Генерала Бочарова, 53»;
- Технічний паспорт від 23.01.2018 року, виданий ТОВ «Профпроект».
Позивач зауважує, що наведені документи жодним чином не підтверджують наявності у ГО «Автостоянка «Промінь» речових прав на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, що вбачається з наступного.
Позивач зазначає, що земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та не відводилась у встановленому законодавством порядку Одеською міською радою у власність чи користування ГО «Автостоянка «Промінь». Реєстрація права власності на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки грубо порушує інтереси територіальної громади міста Одеси та фактично є захопленням такої території.
Земельна ділянка, на якій розміщується зареєстрована за ГО «Автостоянка «Промінь» адміністративна будівля для обслуговування автостоянки, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та з 2006 року знаходиться в оренді ТОВ «Стройконсалтинг». Адміністративна будівля для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, розміщена ГО «Автостоянка «Промінь» самовільно, без будь-яких документів, що посвідчують право власності чи користування громадської організації на відповідну земельну ділянку.
Також позивач звертає увагу суду на лист Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 12.04.2022 року № 789/03.01-07, відповідно до якого згідно з архівними даними право власності на об`єкт нерухомого майна - адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, загальною площею 54,6 кв.м, в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради не зареєстровано. Інвентаризаційна та реєстраційна справи за вищевказаною адресою не зареєстровані.
З урахуванням того, що державним реєстратором не дотримано вимог законодавства у сфері державної реєстрації, а рішення про державну реєстрацію права власності ГО «Автостоянка «Промінь» на об`єкт нерухомого майна - адміністративну будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, було прийняте з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то така державна реєстрація прав повинна була проводитись як на новозбудований об`єкт.
Позивач зазначає, що державним реєстратором протиправно та за відсутності повного пакету документів безпідставно зареєстровано право власності ГО «Автостоянка «Промінь» на об`єкт нерухомого майна - адміністративна будівля для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, що свідчить про необхідність скасування такої державної реєстрації та припинення права власності ГО «Автостоянка «Промінь».
Позивач вважає, що ефективним способом захисту прав територіальної громади м. Одеси, порушених державною реєстрацією права власності ГО «Автостоянка «Промінь» на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, є визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності ГО «Автостоянка «Промінь» на вказаний об`єкт нерухомого майна із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.
Частиною 1 ст. 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю.
Згідно з ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають:
а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;
б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Згідно з ч. 5, ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Зі змісту ст. 12 Земельного кодексу України слідує, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України передбачено, що міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Матеріали справи свідчать, а відповідачем не доведено протилежного, що Одеською міською радою не приймалось відповідного рішення щодо передачі у власність чи користування ГО «Автостоянка «Промінь» земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53.
Також за наявною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у документах, поданих для проведення державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна - адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, відсутній документ, який посвідчує право власності чи користування ГО «Автостоянка «Промінь» земельною ділянкою, на якій розташований спірний об`єкт.
Крім того, відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 18.07.2022 року № 01-18/398,697 Одеською міською радою не приймалось рішення щодо передачі ГО «Автостоянка «Промінь» у власність чи користування земельної ділянки, на якій розташована адміністративна будівля для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53.
Також матеріали справи свідчать, що рішеннями Одеської міської ради від 22.07.2020 № 6291-VII та № 6292-VII поновлено договори оренди земельних ділянок, укладені 14.09.2006 між Одеською міською радою та ТОВ «Стройконсалтинг». 02.10.2020 укладено додаткові договори (угоди) про поновлення договорів оренди землі, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстровані в реєстрі за № 2437 та № 2436.
Відомості про право оренди ТОВ «Стройконсалтинг» внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З наведеного вбачається, що земельна ділянка, на якій розміщується зареєстрована за ГО «Автостоянка «Промінь» адміністративна будівля для обслуговування автостоянки, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та з 2006 року знаходиться в оренді ТОВ «Стройконсалтинг».
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на вищевикладене, з урахуванням того, що земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси та не відводилася у встановленому законодавством порядку Одеською міською радою у власність чи користування ГО «Автостоянка «Промінь», реєстрація права власності на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки грубо порушує інтереси територіальної громади міста Одеси та фактично є самовільним захопленням земельної ділянки.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України адміністративна будівля для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, є самочинним будівництвом, оскільки у відповідача відсутні документи, які б посвідчували право власності чи користування на відповідну земельну ділянку.
Положеннями ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Таким чином, законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки, з іншого - органу державної влади або місцевого самоврядування як власника землі у формі прийняття рішення про її передачу, а тому відсутність такої волі з боку хоча б однієї із сторін є порушенням чинного законодавства.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані дотримуватися містобудівні умови і обмеження під час проектування і будівництва об`єктів. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Матеріали справи свідчать, що позивач не надавав відповідачу права на забудову земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53.
Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.
Таким чином, вбачається, що здійснене ГО «Автостоянка «Промінь» самовільне будівництво за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, проведене за рахунок земельної ділянки комунальної власності, право на користування якої та право на здійснення її забудови, Одеською міською радою, як власником земельної ділянки, не надавався.
Отже, оскільки будівля за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, була відповідачем самочинно побудована, розташована на земельній ділянці комунальної власності, яка не відведена відповідачу у користування, та уповноважений орган не надавав дозвіл на будівництво, тому зазначена земельна ділянка підлягає звільненню, шляхом знесення самочинно збудованого на ній об`єкта нерухомого майна - адміністративної будівлі для обслуговування автостоянки.
Щодо доводів позивача в частині незаконності державної реєстрації права власності ГО «Автостоянка «Промінь» на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, суд дійшов наступних висновків.
Так, 07.12.2020 державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Ваховською Юлією Олегівною прийнято рішення (з відкриттям розділу) № 55547234 про державну реєстрацію права власності ГО «Автостоянка «Промінь» на об`єкт нерухомого майна - адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, загальною площею 54,6 кв.м.
Підставою для проведення державної реєстрації прав стали:
- Наказ Міністерства юстиції України від 03.12.2020 року № 4211/5 «Про задоволення скарги»;
- Розпорядження Виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 01.02.1996 року № 8 «Про реєстрацію тимчасовою відкритої автомобільної автостоянки «Промінь» по вул. Генерала Бочарова, 53»;
- Технічний паспорт від 23.01.2018 року, виданий ТОВ «Профпроект».
Підставою для проведення державної реєстрації прав стали розпорядження Виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 01.02.1996 року № 8 «Про реєстрацію тимчасової відкритої автомобільної автостоянки «Промінь» по вул. Генерала Бочарова, 53» та технічний паспорт від 23.01.2018 року, виданий ТОВ «Профпроект».
14 червня 2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнеровою Риммою Вячеславівною прийнято рішення № 47365871 про припинення права власності ГО «Автостоянка «Промінь» та № 47365747 про закриття розділу у зв`язку зі знищення об`єкта нерухомого майна - адміністративної будівлі для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, загальною площею 54,6 кв.м. Підставою для проведення державної реєстрації знищення об`єкта нерухомого майна стала довідка від 10.06.2019 року № 198355, видана ТОВ «Пром-строй ЛТД».
Наказом Міністерства юстиції України від 03.12.2020 року № 4211/5 частково задоволено скаргу ГО «Автостоянка «Промінь» та скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерової Р.В. від 14.06.2019 року № 47365871 та № 47365747 про припинення права власності ГО «Автостоянка «Промінь» та про закриття розділу у зв`язку зі знищення об`єкта нерухомого майна.
Суд погоджується з доводами позивача, що вищевказані документи жодним чином не підтверджують наявності у ГО «Автостоянка «Промінь» речових прав на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, з огляду на наступне.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;
7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Суд вважає, що розпорядження Виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 01.02.1996 року № 8 (т. 1, а.с. 62) не містить жодних положень щодо передачі будь-яким особам у власність чи користування земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, тобто не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку. При цьому, ГО «Автостоянка «Промінь», як юридична особа взагалі не згадується у відповідному рішенні.
Таким чином, розпорядження Виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 01.02.1996 року № 8, не є правовстановлюючим документом ані на земельну ділянку, ані на адміністративну будівлю, та, відповідно, на підставі такого документа не може проводитись будь-яка державна реєстрація прав.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.
Так, з листа Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 12.04.2022 № 789/03.01-07 слідує, що згідно з архівними даними право власності на об`єкт нерухомого майна - адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, загальною площею 54,6 кв.м, в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради не зареєстровано. Інвентаризаційна та реєстраційна справи за вищевказаною адресою не зареєстровані.
Отже, з урахуванням того, що державним реєстратором не дотримано вимог законодавства у сфері державної реєстрації, а рішення про державну реєстрацію права власності ГО «Автостоянка «Промінь» на об`єкт нерухомого майна - адміністративну будівлю за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, було прийняте з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то така державна реєстрація прав повинна була проводитись, як на новозбудований об`єкт.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Підпунктом 2 пункту 2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що новозбудований об`єкт - завершений будівництвом об`єкт нерухомого майна, державна реєстрація права власності на який проводиться вперше.
Відповідно до п. 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна:
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
Таким чином, порушуючи законодавчо встановлений перелік необхідних для проведення державної реєстрації прав документів, державний реєстратор зареєстрував право власності ГО «Автостоянка «Промінь» за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.
З урахуванням того, що ані в технічному паспорті, ані в будь-яких інших документах, які було подано державному реєстратору, не зазначається рік побудови адміністративної будівлі для обслуговування автостоянки, не вбачається можливим визначити рік її спорудження та прийняття в експлуатацію такого об`єкта, що суперечить вимогам законодавства, а права на такий об`єкт не підлягають державній реєстрації згідно з вимогами законодавства у сфері державної реєстрації прав.
Крім того, державна реєстрація права власності ГО «Автостоянка «Промінь» на об`єкт нерухомого майна проведена за відсутності документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, тобто, фактично адреса нерухомого майна: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, була визначена державним реєстратором та на власний розсуд.
Таким чином, державним реєстратором протиправно та за відсутності визначених законом документів безпідставно зареєстровано право власності ГО «Автостоянка «Промінь» на об`єкт нерухомого майна - адміністративна будівля для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, що свідчить про необхідність скасування такої державної реєстрації та припинення права власності ГО «Автостоянка «Промінь».
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.
Як захист права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Відповідний висновок наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 р. у справі № 925/1265/16.
Частиною 7 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.
Так, відповідно ч. 3 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції, чинній з 01.12.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.
Отже, у розумінні зазначених положень Закону способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Слід зазначити, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано, незважаючи на участь у ньому державного реєстратора. Наведена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.09.2018 р. у справі №823/2042/16 і від 23.01.2019 р. у справі №911/1681/18.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що обґрунтованими є доводи позивача в частині того, що ефективним способом захисту прав територіальної громади м. Одеси, порушених державною реєстрацією права власності ГО «Автостоянка «Промінь» на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, є визнання протиправними та скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності ГО «Автостоянка «Промінь» на вказаний об`єкт нерухомого майна із закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях в частині невизнання позовних вимог, суд зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що в 2009 році ГО «Автостоянка «Промінь» звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради про визнання права користування земельною ділянкою площею 0,6687 га за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53.
В обґрунтування наявності у ГО «Автостоянка «Промінь» права користування земельної ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, позивач посилався на розпорядження Виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 01.02.1996 року № 8, яке, на думку ГО «Автостоянка «Промінь», є безумовно рішенням органу місцевого самоврядування щодо реєстрації автостоянки та погодження питання користування земельною ділянкою.
Проте, залишаючи без змін рішення Господарського суду Одеської області від 25.08.2009 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.12.2009 року у справі № 34/67-09-1983, Вищий господарський суд України зазначив про те, що «посилання скаржника на розпорядження виконавчого комітету Суворовської районної ради народних депутатів від 01.02.1996 № 8, попередніми інстанціями до уваги не прийнято, оскільки названий документ не є рішенням органу місцевого самоврядування в розумінні ст. 123 Земельного кодексу України, право користування земельною ділянкою не посвідчує, що підтверджує, зокрема, закріплене в ньому зобов`язання начальника стоянки погодити з Одеським міськвиконкомом питання щодо відводу земельної ділянки під стоянку».
При цьому, Вищий господарський суд України зауважив, що «сплата особою яка подала скаргу, податку за землю ніяким чином не впливає на виникнення у цієї особи права користування, оскільки сплата земельного податку не віднесена законодавцем до переліку обставин, які підтверджують правомірність землекористування».
Таким чином, Вищий господарський суд України в постанові від 13.04.2010 року у справі № 34/67-09-1983 дійшов висновку про відсутність у ГО «Автостоянка «Промінь» права користування земельною ділянкою за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53.
Також і після 2010 року та на даний час, ГО «Автостоянка «Промінь» не отримала права власності чи користування земельною ділянкою за вказаною адресою, що підтверджується зокрема листом Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради від 18.07.2022 року № 01-18/398,697, в якому зазначається про те, що Одеською міською радою не приймалося рішення щодо передачі ГО «Автостоянка «Промінь» у власність чи користування земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53.
При цьому, у своїх запереченнях ГО «Автостоянка «Промінь» зазначає про те, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття.
З рахуванням постанови Вищого господарського суду України від 13.04.2010 у справі № 34/67-09-1983 та вищенаведених тверджень ГО «Автостоянка «Промінь» остання фактично сама підтверджує факт користування земельною ділянкою комунальної власності без надання їй таких прав, що і є самовільним зайняттям земельної ділянки. З урахуванням наведеного у відзиві на позовну заяву та відповідно до положень ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України адміністративна будівля для обслуговування автостоянки за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, є самочинним будівництвом.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була_відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Таким чином, безпідставними та необґрунтованими є доводи відповідача щодо того, що не оформлення права на вказану земельну ділянку не може бути підставою для обмеження права відповідача, як власника нерухомого майна на користування зазначеним майном та, відповідно, земельною ділянкою на якій воно розташоване, оскільки користування нерухомістю неможливе без користування земельною ділянкою.
При цьому, посилаючись на принцип правової визначеності ГО «Автостоянка «Промінь» вважає, що її, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на адміністративну будівлю для обслуговування автостоянки надає їй правові підстави для набута права власності (користування) на земельну ділянку, розташовану під такою будівлею.
Натомість ГО «Автостоянка «Промінь» проігноровано, що, в даному випадку, принцип правової визначеності полягає в тому, що для будівництва адміністративної будівлі для обслуговування автостоянки першочергово було необхідно отримати у встановленому законом порядку право власності чи користування земельною ділянкою і лише після цього проводити будь-які будівельні роботи, що повністю узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України та свідчить про те, що адміністративна будівля для обслуговування автостоянки за адресою, м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 53, є самочинно збудованою.
Також з висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 слідує, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного, значення щодо підстав виникнення право власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень ст. 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Отже, висновки Великої Палати Верховного Суду в контексті обставин даної справи свідчать про те, що сама по собі державна реєстрація речових прав на об`єкт нерухомого майна не є достатньою для встановлення факту виникнення таких речових прав у дійсності, більше того, державна реєстрація прав не надає можливості користування чи володіння земельною ділянкою, розташованою під таким об`єктом.
Інші доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях в частині невизнання позовних вимог, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
Згідно частини третьої статті 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Щодо інших доводів сторін у справі, викладених в обґрунтування власних правових позицій по наявному спору, то суд не вбачає підстав для надання таким оцінки у межах розглядуваного спору, оскільки вищенаведені аргументи суду у даному рішенні, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,
1. Позов задовольнити повністю.
6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 31 березня 2023 р.

Суддя Нікітенко С.В.