ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/2013/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м, Львів, вул. Гоголя, 1; ідент. код 40081195)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловозремсервіс" (61010, м. Харків, вул. Основ*янська, 55; ідент. код 42768341)

про стягнення 208851,30 грн.

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", 28.10.2020 р., звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловозремсервіс" на свою користь штрафні санкції у розмірі 208851,30 грн (пеня 137241,30 грн; штраф - 71610,00грн) за порушення термінів поставки товару за договором поставки № Л/НХ-20532/НЮ від 01.12.2020 р. Судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 3132,77 грн. просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.11.2022 прийнято позовну заяву АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/2013/22 розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачеві, згідно статті 251 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання.

Клопотання від сторін, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, щодо проведення розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 02.11.2022, була направлена на адресу відповідача зазначену у позові, та отримана представником відповідача 11.11.2022 року.

21 листопада 2022 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. 14563), в якому він проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що до правовідносин щодо предмету позову застосовується позовна давність в один рік, натомість позивач звернувся до суду з цим позовом після спливу цього строку, у зв`язку з чим просить суд застосувати спеціальну позовну давність та зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій.

У відповіді на відзив, позивач заперечив наведені обґрунтування відповідача, зокрема зазначив, що відповідно до пункту 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії; щодо зменшення розміру штрафних санкцій заперечив, вважає наведені підстави необґрунтованими.

Матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суд звертає увагу, що справа розглянута 20.03.2023, оскільки з 12.12.2022 по 17.03.2023 включно суддя Шатерніков М.І. знаходився у відпустці, що позбавило суддю можливості дослідити матеріали справи та ухвалити рішення. Тому рішення ухвалене, а текст рішення підготовлено та підписано негайно після виходу судді з відпустки.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

01.12.2020 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець за договором, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепловозремсервіс" (постачальник за договором, відповідач) укладено договір поставки № Л/НХ-20532/НЮ, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений у специфікації № 1 (додаток № 1до договору), а покупець прийняти товар і оплатити його вартість.

Відповідно до п.1.2 Договору поставки, найменування товару: Запасні частини до тепловізорів 2ТЕ116, М62, 2ТУ10 код ДК 021:2015-34630000-2 (частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового складу; обладнання для контролю залізничного руху), номенклатура товару, код УКТЗЕД, виробник товару, країна походження товару визначаються в Специфікації, яка є Додатком №1 до договору.

Згідно з пунктами 5.4. договору поставка товару проводиться партіями, протягом не більше 15 днів з моменту подання заявки покупця, згідно п. 5.4.4 даного договору, яка вважається дозволом на поставку товару та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару.

За змістом пунктів 5.4.8. договору у разі поставки товару, який відповідає кількості та якості, сторони підписують акт приймання-передачі товару, який вважається єдиним підтвердженням виконання постачальником взятого на себе обов`язку поставити товар за цим договором, із зазначенням дати фактичної доставки товару покупцеві.

У пункті 6.3.1. договору відповідач зобов`язався забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.

Відповідно до пункту 7.2 договору за порушення строку поставки товару за даним договором, з урахуванням фактичної дати доставки товару, передбаченої п. 5.1. цього договору, постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з якого допущено прострочення, за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Строк дії договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2021, в частині розрахунків і гарантійних зобов`язань - до повного його виконання (пункт 10.1. договору).

Додатковою угодою № 2 від 28.12.2020 року погоджено сторонами, зокрема, загальну суму даного договору, яка складає 2 898 120,00 грн.

На виконання умов договору, позивачем на електронну адресу відповідача направлено заявку № НГ/НЗТ-40/178 від 17.05.2021 щодо поставки запчастин до тепловізорів 2ТЕ116, М62, 2ТУ10 код ДК 021:2015-34630000-2 (частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового складу; обладнання для контролю залізничного руху) на суму 2265240,00 грн з ПДВ.

Постачальник отримав вказану заявку 18.05.2021р.

Поставка товару відповідачем здійснено наступним чином:

- 11.06.2021 р. поставлено вал з шестернею вертикальної передачі верхнього Д100.08.101сб3 у кількості 1 шт. на суму 64200,00 грн, згідно заявки на поставку № НГ/НЗТ-40/178 від 17.05.2021, що підтверджується актом приймання передачі від 23.06.2021 та ТТН від 11.06.2021;

- 13.08.2021 р. поставлено шестерні конічні великі і малі Д100-08.103, Д100-08.104-1 у кількості 7 шт. на суму 325500,00 грн, згідно заявки на поставку № НГ/НЗТ-40/178 від 17.05.2021, що підтверджується актом приймання передачі від 18.09.2021, видатковою накладною РН-0000164 від 11.08.2021 та ТТН від 13.08.2021;

- 01.10.2021 р. поставлено шестерні конічні великі і малі Д100-08.103, Д100-08.104-1 у кількості 5 шт. на суму 325500,00 грн, згідно заявки на поставку № НГ/НЗТ-40/178 від 17.05.2021, що підтверджується актом приймання передачі від 22.10.2021, видатковою накладною РН-0000187 від 29.09.2021 та ТТН від 01.10.2021;

- 28.12.2021 р. поставлено шестерні конічні великі і малі Д100-08.103, Д100-08.104-1 у кількості 10 шт. на суму 465000,00 грн, згідно заявки на поставку № НГ/НЗТ-40/178 від 17.05.2021, що підтверджується актом приймання передачі від 10.01.2022, видатковою накладною РН-0000269 від 24.12.2021 та ТТН від 28.12.2021.

Позивач зазначає, що відповідачем було допущено прострочення виконання своїх зобов`язання за Договором в частині поставки товару, що є порушенням пунктів 5.1 та 6.3.1 Договору. Так, позивач вказує, що:

- відповідно до ТТН від 11.06.2021 постачальник поставив частину товару в кількості 1 штука на суму 64200,00 грн, прострочивши поставку на 9 дні;

- відповідно до видаткової накладної РН-0000164 від 11.08.2021 та ТТН від 13.08.2021 постачальник поставив частину товару в кількості 7 штука на суму 325500,00 грн, прострочивши поставку на 72 дні;

- відповідно до видаткової накладної РН-0000187 від 29.09.2021 та ТТН від 01.10.2021 постачальник поставив частину товару в кількості 5 штука на суму 232500,00 грн, прострочивши поставку на 121 день;

- відповідно до видаткової накладної РН-0000269 від 24.12.2021 та ТТН від 28.12.2021 постачальник поставив частину товару в кількості 10 штука на суму 465000,00 грн, прострочивши поставку на 209 дні;

05 січня 2022 року позивач направив відповідачу претензію від 05.01.2021 № НХ Льв-1/157 з вимогою щодо погашення штрафних санкцій в сумі 208851,30 грн. (пеня в сумі 137241,30 грн. та штраф в сумі 71610,00 грн.).

17.06.2022 за № НГ-10/3461 повторно було направлено вимогу про сплату пені в сумі 137241,30 грн та штрафу в сумі 71610,00 грн у 5-ти денний термін.

Відповідач 20.07.2022 року за вих. № 112 повідомив Регіональну філію «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця», що у зв`язку із воєнним станом в країні, ТОВ «ТРС» працює не на повну потужність, у зв`язку з чим просило розглянути можливість відстрочити платежі по даній претензії та висловило гарантії виплатити штраф і пеню у визначеному покупцем розмірі продовж 2022 року із зазначенням графіку розстрочки оплат.

Як наголошує позивач, відповідач залишив вимогу позивача без задоволення, суму штрафних санкцій не сплатив.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 137241,30 грн. пені та 71610,00 грн. штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ст. 266 ГК України, предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Сторонами у договорі поставки визначений наступний порядок поставки за договором: поставка товару проводиться протягом не більше 15 днів з моменту подання заявки покупця (п. 5.4 договору).

Факт прострочення з 03.06.2021 р. відповідачем поставки товарів по договору № Л/НХ-20532/НЮ від 01.12.2020 на виконання заявки на поставку № НГ/НЗТ-40/178 від 17.05.2021 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не спростовано відповідачем.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору поставки № Л/НХ-20532/НЮ від 01.12.2020 та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної поставки товару обумовленого заявкою на поставку № НГ/НЗТ-40/178 від 17.05.2021, що не спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів передачі позивачу товарів у строк визначений п. 5.4 договору.

Статтями 216-218 ГК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

У розумінні частин 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Умовами договору поставки № Л/НХ-20532/НЮ від 01.12.2020, а саме в п. 7.2. сторони дійшли згоди про те, що за порушення строку поставки товару за даним договором, з урахуванням фактичної дати доставки товару, передбаченої п. 5.1. цього договору, постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з якого допущено прострочення, за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 Господарського кодексу України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як встановлено судом, відповідачем у встановлений строк свого обов`язку з поставки товару не виконано, чим допущено з 03.06.2021 року прострочення виконання умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пункту 7.2. договору. Зокрема позивачем нараховано:

- пеню у розмірі 577,80 грн на суму несвоєчасно поставленого товару 64200,0 грн за період з 03.03.2021 по 11.06.2021;

- пеню у розмірі 23436,00 грн на суму несвоєчасно поставленого товару 325500,00 грн за період з 03.03.2021 по 13.08.2021;

- пеню у розмірі 28132,00 грн на суму несвоєчасно поставленого товару 325500,00 грн за період з 03.03.2021 по 01.10.2021;

- пеню у розмірі 85095,00 грн на суму несвоєчасно поставленого товару 465000,00 грн за період з 03.03.2021 на 183 дні.

Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної поставки товару за договором поставки № Л/НХ-20532/НЮ від 01.12.2020, вимоги позивача про стягнення з відповідача 137241,30 грн пені та 71 610,00 грн штрафу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю за розрахунком позивача.

Судом розглянуто заперечення відповідача, викладені у відзиві та встановлено наступне.

Відповідач наполягає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені та штрафу, адже такий сплив:

- щодо поставки 11.06.2021 11.06.2022;

- щодо поставки 13.08.2021 13.08.2022;

- щодо поставки 01.10.2021 01.10.2022.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Зважаючи на дати поставки товару, саме з цих дат обчислюється річний строк позовної давності за позовною вимогою про стягнення пені.

Разом з цим, суд вважає безпідставними заперечення відповідача у цій частині з огляду на те, що згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Оскільки відповідач 20.07.2022 своїм листом визнав вимоги позивача щодо нарахування пені у сумі 137241,30 грн та штрафу у сумі 71610,00 грн та зобов`язався впродовж 2022 року виплатити вказані нарахування, зазначивши графік такого погашення, то строк спеціальної позовної давності перервався та розпочав свій перебіг заново 20.07.2022.

Окрім цього, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Зважаючи на викладене вище, позивачем дотримано встановлений законом строк для звернення до суду з вимогою про стягнення пені та штрафу.

Крім того, у відзиві на позов відповідач просить суд зменшити розмір неустойки обґрунтовуючи це відсутністю збитків у позивача, збільшенням ціни на товар, що не залежить від відповідача, а також належним виконанням зобов`язань у більшій мірі.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

При цьому слід враховувати, що правила ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Суд враховує правову позицію, викладену в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів (позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19).

Враховуючи необхідність дотримання балансу інтересів сторін, суд виходить з того, що відповідач тривалий час не сплачує борг, позивач заперечує проти зменшення пені, пеня погоджена сторонами у договорі, відповідач не надав належних доказів наявності виняткових обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про зменшення пені.

Згідно з частиною 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловозремсервіс" (61010, м. Харків, вул. Основ*янська, 55; ідент. код 42768341) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжі Гедройця, 5; ідент. код 40075815) в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (79007, м, Львів, вул. Гоголя, 1; ідент. код 40081195) 137241,30 грн. пені, 71610,00 грн. штрафу, а також 3 132,77 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

У зв`язку із перебуванням судді Шатернікова М.І. у відпустці з 12.12.2022 по 17.03.2023 повне судове рішення складено 21.03.2023.

Суддя М.І. Шатерніков