ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023м. ХарківСправа № 922/2181/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", м.Київ
до Фізичної особи-підприємця Голубничого Андрія Михайловича, м.Харків
про стягнення 662 679,89 грн.
за участю представників:

від позивача: Левицька А.В.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Голубничого Андрія Михайловича про стягнення 662679,89грн., з яких: 300395,91грн. заборгованості за тілом кредиту, 61898,07грн. заборгованості за процентами, 300385,91грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №1-КД-1 від 19.03.2021.

Ухвалою від 21.11.2022 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.12.2022.

Ухвалою від 14.12.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, відкладено підготовче засідання на 18.01.2023.

02 січня 2023 року від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 18.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви позивача про залишення позову без розгляду; підготовче засідання відкладено на 10.02.2023.

10 лютого 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти вимог позивача заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість. Одночасно з відзивом відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на його подання.

Ухвалою від 10.02.2023 поновлено відповідачу строку на подання відзиву на позовну заяву та долучено його до матеріалів справи; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 17.02.2023.

Ухвалою від 17.02.2023 розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 15.03.2023.

14 березня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він виклав свої заперечення щодо заперечень відповідача проти позову.

Суд зазначає, що даний відзив є таким, що подано з пропуском встановленого судом строку.

Так, в ухвалі від 21.11.2022 у даній справі позивачу було встановлено 5-денний строк для подання відповіді на відзив, який слід обчислювати з дня отримання відзиву.

Даний строк позивачем було пропущено, оскільки відповідь на відзив подано засобами електронного зв`язку лише 14.03.2023.

Статтею 118 ГПК України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, статтею 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Проте позивачем клопотання про продовження або поновлення строку на подання відповіді на відзив не заявлено, а тому суд вважає за необхідне залишити відповідь на відзив без розгляду на підставі статті 118 ГПК України.

У призначеному на 15.03.2023 судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити. При цьому, навела усні заперечення щодо доводів відповідача, які були викладені у його відзиві. Зокрема, зазначила, що до позовної заяви додано належні докази невиконання відповідачем умов кредитного договору, а здійснений позивачем розрахунок заборгованості є законними та обґрунтованим.

Відповідач у дане судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Пунктом 1 частини 3 статті 202 ГПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

19 березня 2021 року між позивачем, як банком, та відповідачем, як позичальником, укладено Кредитний договір №-КД-1 (надалі - Договір).

Пунктом А.1., А.2. Договору передбачено вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія. Ліміт договору складає 1000000,00грн., у тому числі на наступні цілі: у розмірі 1000000,00грн. на фінансування оборотного капіталу; у розмірі 0 грн. на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5., 2.2.12 договору.

Відповідно до пункту А.3. Договору термін повернення кредиту - 01.03.2023.

Пунктом А.4. Договору визначено рахунок для обслуговування кредиту 4622 (у гривні), отримувач: АТ КБ "Приватбанк", МФО 351533, код ЄДРПОУ (IBAN НОМЕР_1 ).

Відповідно до пункту А.6. Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 14,33% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Пунктом А. 6.1. Договору погоджено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 договору, банк за користування кредитом встановлює позичальнику проценти у розмірі 19,33% річних. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 договору та дати початку нарахування підвищених процентів, без внесення змін до договору. За умови відновлення виконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі, зазначеному в пункті А.6. договору. При цьому банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі, зазначеному в пункті А.6. договору та дати початку її нарахування.

Згідно з пунктом А.7. Договору у випадку порушення позичальником грошового зобов`язання по сплаті кредиту позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 28,66% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом.

Умовами пункту А.8. Договору передбачено, що проценти, встановлені п.п. А.6., А.6.1. договору, нараховуються та сплачуються щомісячно, датою сплати процентів є 1-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору, якщо інше не передбачене пунктом 7.3. договору. У випадку несплати процентів вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з п. 2.3.2. договору). Платежі по кредиту сплачуються відповідно до графіку, який є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 1.1. Договору банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику у вигляді згідно з п. А.1. договору з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2. договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у другому абзаці п. 2.1.2. договору, в терміни на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені договором терміни.

Підпунктом 2.2.6. пункту 2 Договору передбачено, що позичальник доручає банку списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту, зокрема з рахунків, для виконання зобов`язання з погашення кредиту, а також процентів за його користування: № НОМЕР_2 у гривні, отримувач: АТ КБ "Приватбанк", МФО 351533 (IBAN - НОМЕР_1 ), а також з усіх своїх поточних рахунків у гривні, зокрема з наступних рахунків, для виконання зобов`язань з погашення неустойки та платежів, що підлягають сплаті відповідно до п.п. 2.2.15, 5.6. договору; №4622 у гривні, отримувач АТ КБ "Приватбанк", МФО 251533 (IBAN - НОМЕР_1), у межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, при настанні термінів платежів (здійснювати договірне списання). Списання грошових сум здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку, при цьому оформляється меморіальний ордер реквізити "Призначення платежу" якого зазначаються номер, дата та посилання на пункт 2.2.6. договору.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами.

23 березня 2021 року позивачем на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_3 було перераховано кредитні кошти у розмірі 1000000,00 грн., про що свідчить банківська виписка по зазначеному рахунку та меморіальним ордером №DN103B00MZ від 23.03.2021.

Крім того, 19.03.2021 між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до договору №-КД-1 від 19.03.2021 відповідно до підпункту "а" пункту 1 якої сторони погодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3. кредитного договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.

Пунктом 2.1. Додаткової угоди передбачено, що за користування кредитом на умовах та в порядку визначених додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку, яка становить 14,33% річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD +7,00%, але не більше UIRD (12 міс) +6,00% (обмеження встановлюються на дату укладення цієї Додаткової угоди). Подальший перегляд базової процентної ставки здійснюється відповідно до п. 2.1. цієї Додаткової угоди за визначеною вище формулою без обмежень. Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного банку України.

Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-е число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал.

Умовами пункту 2.2. Додаткової угоди передбачено, що у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту і/або процентів в розмірі, зазначеному в пунктах 2.3., 2.7. додаткової угоди, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі: в період прострочення з 1-го до 15-го включно - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення; в період з 15 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення - в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. додаткової угоди +5% річних; в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

Відповідно до пункту 2.7. Додаткової угоди погашення кредиту (тіла) позичальник здійснює рівними частинами в строки і в розмірах, що зазначені в Додатку 1 (графік погашення кредиту), що є невід`ємною частиною додаткової угоди.

Умовами пункту 2.10. Додаткової угоди передбачено, що у випадку порушення позичальником строку повернення кредиту, зазначеного в пункті А.3. Договору позичальник зобов`язується сплатити банку заборгованість за кредитом, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної стави з урахуванням її зміни згідно пункту 2.1. Додаткової угоди + 5% річних.

Окрім того, підпунктом "в" пункту 1 Додаткової угоди передбачено, що позичальник обізнаний про те, що його грошові зобов`язання перед банком зі сплати основної суми кредиту частково забезпечені гарантією відповідно до Порядку надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2020 №1151.

31 грудня 2020 року між Міністром фінансів України (надалі - гарантом) та позивачем було укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/269 (надалі - Договір гарантії), відповідно до умов пункту 2.1. якого, гарант на умовах договору та в межах ліміту гарантії надає на користь бенефіціара безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання принципалами своїх грошових зобов`язань перед бенефіціаром за кредитними договорами, включеними до портфеля.

Умовами пункту 5.1. Договору гарантії передбачено, що у разі настання гарантійного випадку бенефіціар направляє гаранту вимогу, а агенту - копію вимоги разом з інформацією щодо сум, що належать до сплати гарантом, та підтверджувальними документами (лист із зазначенням переліку кредитів, за якими виникла прострочена заборгованість), не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виник гарантійний випадок.

Відповідно до пункту 5.5. Договору гарантії на підставі вимог, отриманих від бенефіціара, з урахуванням інформації агента щодо перевірки вимог сплачує на рахунок бенефіціара суму сплати за гарантією згідно з вимогою раз на місяць (але не пізніше 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги) за умови, що гарант отримав вимогу, яка подана відповідно до умов договору та на момент отримання вимоги не закінчився строк дії гарантії.

Пунктом 6.1. Договору гарантії передбачено, що у разі здійснення гарантом виплати суми сплати за гарантією за будь-яким проблемним кредитом бенефіціар зобов`язується відобразити в обліку виникнення заборгованості принципала перед бюджетом на суму здійсненої гарантом виплати суми сплати за гарантією та застосувати інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації предмета забезпечення) за таким проблемним кредитом. Таке звернення стягнення має бути здійснено бенефіціаром у найкоротші строки.

Відповідно до пункту 6.2. Договору гарантії з метою реалізації зворотньої вимоги (регресу) гаранта до принципала та на виконання статті 6-1 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та вимог, передбачених пунктами 6.1, 6.3. договору, бенефіціар зобов`язується, зокрема, здійснювати заходи щодо стягнення суми, сплаченої гарантом, з усіма процесуальними правами, що надаються позивачу.

Відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку із припиненням здійснювати щомісячні платежі, які передбачені графіком платежів.

Відповідно до підпункту "г" пункту 2.3.2. Договору при настанні будь-якої з подій, зокрема, порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами договору, банк має право згідно з статтею 651 ЦК України та статті 188 ГК України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

09.08.2022 позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про розірвання договору №-КД-1 з 19.08.2022 в односторонньому порядку з вимогою до 19.08.2022 здійснити погашення заборгованості у повному обсязі. Окрім того, позивачем були направлені на адресу відповідача повідомлення про надсилання відповідної вимоги гаранту №10319HAEDS100 від 10.08.2022 та №10319HAEDS100 від 03.10.2022.

Також, 09.08.2022 позивачем була направлена до Міністерства фінансів України (Гаранта) та AT "УКЕКСІМБАНК" (Агента) вимога на сплату за гарантією №1 на суму 148221,99грн.

08.09.2022 позивачем була направлена до Міністерства фінансів України (Гаранта) та AT "УКРЕКСІМБЛНК" (Агента) вимога на сплату за гарантією №2 на суму 152173,92грн.

14.09.2022 Міністерством фінансів України була перерахована сума сплати за гарантією у розмірі 148221,99грн.

18.10.2022 Міністерством фінансів України була перерахована сума сплати за гарантією у розмірі 152173,92грн.

З урахуванням виплат гарантійних виплат гаранта заборгованість Відповідача перед позивачем за Договором станом на 26.10.2022 становить 362293,98грн., з яких: 300395,91грн. заборгованості за тілом кредиту та 61898,07грн. заборгованості за процентами.

Заборгованість відповідача перед державним бюджетом становить 300385,91грн.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до Господарського суду Харківської області з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 300395,91грн. заборгованості за тілом кредиту, 61898,07грн. заборгованості за процентами, 300385,91грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За змістом частин 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня. коли речі мали бути повернуті, до дня іх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору №-КД-1 від 19.03.2021 позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 1000000,00 грн., що підтверджується банківською випискою по зазначеному рахунку та та меморіальним ордером №DN103B00MZ від 23.03.2021.

Пунктом 2.7. Додаткової угоди передбачено, що погашення кредиту (тіла) позичальник здійснює рівними частинами в строки і в розмірах, що зазначені в Додатку 1 (графік погашення кредиту), що є невід`ємною частиною додаткової угоди.

Відповідно до підпункту "г" пункту 2.3.2. Договору при настанні будь-якої з подій, зокрема, порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами договору, банк має право згідно з статтею 651 ЦК України та статті 188 ГК України здійснити одностороннє розірвання договору з відправленням позичальнику повідомлення. У зазначену у повідомленні дату цей договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором та припинив здійснювати щомісячні платежі, які передбачені графіком платежів.

09.08.2022 позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про розірвання Договору з вимогою до 19.08.2022 здійснити погашення заборгованості у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Разом з тим, як зазначено судом вище, 31.12.2020 між Міністром фінансів України, як гарантом та позивачем було укладено договір про надання державної гарантії на портфельній основі №13010-05/269, відповідно до умов пункту 2.1. якого, гарант на умовах договору та в межах ліміту гарантії надає на користь бенефіціара безвідкличну гарантію з метою гарантування виконання принципалами своїх грошових зобов`язань перед бенефіціаром за кредитними договорами, включеними до портфеля.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

За приписами статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами; за погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу; до відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Пунктом 5.1. Договору гарантії передбачено, що у разі настання гарантійного випадку бенефіціар направляє гаранту вимогу, а агенту - копію вимоги разом з інформацією щодо сум, що належать до сплати гарантом, та підтверджувальними документами (лист із зазначенням переліку кредитів, за якими виникла прострочена заборгованість), не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виник гарантійний випадок.

Відповідно до пункту 5.5. Договору гарантії на підставі вимог, отриманих від бенефіціара, з урахуванням інформації агента щодо перевірки вимог сплачує на рахунок бенефіціара суму сплати за гарантією згідно з вимогою раз на місяць (але не пізніше 30 календарних днів після отримання відповідної вимоги) за умови, що гарант отримав вимогу, яка подана відповідно до умов договору та на момент отримання вимоги не закінчився строк дії гарантії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено на адресу гаранта та АТ "Укексімбанк" (агента):

09.08.2022 вимогу на сплату за гарантією №1 на суму 148221,99грн.,

08.09.2022 вимогу на сплату за гарантією №2 на суму 152173,92грн.

З матеріалів справи також слідує, що гарантом було перераховано на рахунок позивача суми сплати за гарантією у розмірах: 148221,99грн. (меморіальний ордер №В01 від 14.09.2022) та 152173,92грн. (меморіальний ордер №161928682 від 18.10.2022).

Таким чином, враховуючи, що зобов`язання відповідача було забезпечено гарантією Міністерства фінансів України, позивач звернувся із відповідною вимогою до гаранта, який здійснив виплату в розмірі, передбаченому гарантією.

Згідно з частиною 1 статті 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Пунктом 2.13. Додаткової угоди передбачено, що позичальник визнає та підтверджує, що банк має всі повноваження стягувати з нього прострочену перед державою заборгованість та застосовувати інші інструменти врегулювання заборгованості (в тому числі, але не виключно, за рахунок реалізації простроченої заборгованості перед бюджетом та зобов`язань позичальника зі сплати пені, нарахованої відповідно до пункту 2.11. додаткової угоди.

Відповідно до пункту 2.14. Додаткової угоди грошові кошти, отримані від звернення стягнення щодо забезпечення або в результаті інших заходів щодо стягнення з позичальника простроченої заборгованості, направляються, в тому числі в рахунок відшкодування (в порядку регресу) сплачених гарантом та нарахованої пені (відповідно до п. 2.11. додаткової угоди), до моменту повного повернення (відшкодування) гаранту сплачених сум сплати за гарантією та нарахованої пені.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 3 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, позивачем доведено та належним чином обґрунтовано правомірність заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією у розмірі 300385,91грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією та 300395,91грн. заборгованості за тілом кредиту.

У зв`язку з цим, позовні вимоги про стягнення вищевказаних сум заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією та заборгованості за тілом кредиту є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 61898,07грн. заборгованості за процентами, суд зазначає наступне.

Положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України унормовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку заборгованості за процентами у розмірі 61898,07грн. суд встановив, що відповідне нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, погодженим умовам договору, встановленим обставинам справи, розрахунок є арифметично вірним, у зв`язку з чим, позовна вимога про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 61898,07грн. є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача проти позову, які викладені у його відзиві, спростовуються вищевикладеним, а також наступним.

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів видачі кредиту та доказів невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що 23.03.2021 на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_3 (саме даний рахунок було вказано відповідачем в реквізитах при підписанні Договору) позивачем було перераховано кредитні кошти у розмірі 1000000,00грн. На підтвердження даної обставини позивачем надано копію виписки по рахунку 5774 та платіжне доручення №DN103B00MZ від 23.03.2021, в якому в графі "Призначення платежу" вказано "Перерахування коштів згідно з кредитним договором №-КД-1 від 19.03.2021р."

У відповідності до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого Постановою НБУ від 11.09.2017 № 89 "Про затвердження нормативноправових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку" за рахунком 2063 обліковуються "Довгострокові кредити в поточну діяльність, що надані суб`єктам господарювання". Саме надані виписки по рахунках відповідача , платіжне доручення та меморіальні ордери, що додані до позовної заяви, є первинними документами у відповідності до "Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України", затвердженого Постановою Правління НБУ від від 04.07.2018р. №75, а отже є належними та допустимим доказами у розумінні ст. ст.76-77 Господарського процесуального Кодексу України.

Щодо розрахунку заборгованості, який відповідач вважає недоведеним.

До позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості, який містить всі нараховані та сплачені за Договором суми у розрізі складових заборгованості: а саме: залишок поточної та простроченої заборгованості, сума погашення за наданим кредитом, розмір нарахованих на сплачених процентів, дати проведення операції.

Даний розрахунок складений позивачем на підставі первинних бухгалтерських документів та повністю відповідає наданим до позовної заяви виписками по рахунках відповідача та умовам Договору.

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий.

Щодо нарахування відсотків.

Відповідач вважає, що позивач безпідставно намагається стягнути з нього відсотки, нараховані після розірвання Кредитного договору.

Проте, дані доводи повністю спростовуються матеріалами справи, адже у повідомленні про розірвання Кредитного договору від 09.08.2022, було вказано точну дату, з якого Кредитний договір вважається розірваним - з 19 серпня 2022 року. При цьому в самому повідомленні розмір заборгованості, в т.ч. розмір нарахованих відсотків, було визначено станом на 05.08.2022.

З розрахунку заборгованості не вбачається нарахування жодних відсотків після вказаної дати розірвання договору.

Щодо посилання відповідача на порушення умов законодавства позивачем при укладанні даного Кредитного договору.

Відповідач з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 вважає, що позивачем при укладанні даного Кредитного договору не було дотримано вимог законодавства, що регулює споживчий кредит, в результаті чого відбулося порушення Кредитного договору з боку позичальника.

Проте, зазначена постанова прийнята за інших обставин справи, інших правовідносин та за іншої фактично-доказової бази, ніж у даній справі.

Так, кредитний договір №-КД-1 від 19.03.2021 не є споживчим кредитом у розумінні Закону України "Про споживче кредитування", п.11 якого встановлено, що споживчий кредит (кредит) - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як було зазначено судом вище, пунктом А.2. Договору передбачено, що кредит видано відповідачу як фізичній особі-підприємцю на наступні цілі: у розмірі 1000000,00грн. на фінансування оборотного капіталу.

Отже, отримання кредитних коштів у спірних правовідносинах безпосередньо пов`язано з підприємницькою діяльністю відповідача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Голубничого Андрія Михайловича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, код 14360570) 300395,91грн. заборгованості за тілом кредиту, 61898,07грн. заборгованості за процентами, 300385,91грн. заборгованості в порядку регресу за сплаченою гарантією, 9940,20грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено "27" березня 2023 р.

Суддя М.В. Калантай