ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2023 р. Справа№ 910/5354/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Буравльова С.І.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання

від позивача: Король О.М. (в залі суду);

від відповідача: Хасін І.Б. (в залі суду);

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022, повне рішення складено 26.10.2022

у справі № 910/5354/22 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ідеал Енерджі Систем"

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

про стягнення 1 239 691,29 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ідеал Енерджі Систем" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про стягнення 1 174 956,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором на тимчасове постачання теплової енергії №101/Е3-22 від 08.02.2022.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22 позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ідеал Енерджі Систем" заборгованість у сумі 1 117 487,23 грн, 3% річних у сумі 7 072,26 грн, інфляційні втрати у сумі 20 200,64 грн та судовий збір у сумі 17 171,40 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки невиконання відповідачем за договором зобов`язання на суму 1 117 487,23 грн підтверджується матеріалами справи, а матеріали справи не містять доказів оплати заборгованості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 117 487,23 грн основного боргу визнаються судом обґрунтованими. Оскільки судом встановлено, що відповідач мав здійснити оплату заборгованості у строк до 27.06.022, строк виконання зобов`язання настав 28.06.2022. Відтак нарахування інфляційних втрат належить здійснювати за липень - серпень 2022 року. Також, з огляду на встановлену судом дату початку прострочення виконання грошового зобов`язання, суд здійснює перерахунок 3% річних за період з 28.06.022 по 12.09.2022. За перерахунком суду 3% річних становлять 7 072,26 грн, інфляційні втрати - 20 200,64 грн, а тому позовні вимоги у частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд задовольняє частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що у позивача фактично до січня 2022р. не було затвердженого у встановленому порядку тарифу на теплову енергію, відповідно здійснювати нарахування та виставляти рахунки за тарифом, що затверджений після надання відповідних послуг, не було підстав.

Скаржник зазначає про те, що в наданому позивачем рахунку № 12 не вказано, що виставлена до сплати сума є оплатою за теплову енергію за період з листопада 2021-січень 2022 та частково авансовою оплатою за лютий 2022, і для усунення непорозумінь відносно трактування проведеної оплати, відповідач листом від 27.07.2022 № 30/1/1/9020 повідомив позивача, що зазначена оплата є платою за теплову енергію за період з 18.01.2022 (дата оприлюднення розпорядження № 7 про затвердження тарифу на теплову енергію) до 28.03.2022 (дата фактичного припинення постачання теплової енергії за встановленим тарифом).

На думку скаржника, акти приймання-передачі теплової енергії сторонами не підписані, тобто строк оплати не міг настати, а тому відсутнє прострочене зобов`язання, оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання зі сторони боржника не було, тому немає підстав для нарахування інфляційної складової та 3% річних.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду, вказує на те, що весь зміст скарги зводиться о дублювання аргументів відзиву на позов, яким було надано належну правову оцінку судом першої інстанції.

Також позивач вказує на те, що розпорядженням від 19.10.2021 № 2176 КМДА затвердила відповідачу тарифи на постачання тепла, які складають (з ПДВ) від 2099,52 грн до 2381,54 грн за Гкал при поставці для потреб населення і окремо було затверджено тариф для окремих житлових будинків, обладнаних системою автономного теплопостачання, зокрема, для двох будинків по вул. Кудрявській, який складає 2043,26 грн та 2071,33 грн, однак, відповідач отримавши за всі місяці опалювального сезону 2021-22р.р. кошти від мешканців будинку № 13/19 по вул. Кудрявській за тарифом 1654 грн за Гкал, відповідач відмовляється платити позивачу за тарифом 1376,00 грн.

Позивач зазначає, що в п. 3.1 договору, сторони погодили ціну тепла, що постачається за договором - 1376 грн/ГКкал і п. 7.2 договору поширили його дію на взаємовідносини, що виникли між ними з 01.11.2021 та не передбачили, що за період до дати укладення договору діють інші ціни, зокрема, тарифи, що діяли до 30.09.2021.

Правомірність застосування ч. 3 ст. 631 ЦК України в договорах про постачання теплової енергії неодноразово підтверджував Верховний Суд, зокрема, у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/20103/17.

Позивач вказує на те, що жодних підстав, аби після погодження вартості сплачувати платіжним дорученням від 10.02.2022 на суму 1 843 340,38 грн, тобто на 293 885,56 грн більшу, ніж погоджено сторонами, у відповідача не було. Посилання відповідача на зміну призначення платежу через 5 місяців після оплати є безпідставним, адже така зміна після проведення платежу, може мати місце виключно за взаємної згоди платника та отримувача коштів, відповідач не міг самостійно змінити призначення платежу, він міг лише пропонувати позивачу таку зміну та просити про її оформлення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/5354/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: ОСОБА_1, Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2022 апеляційну Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22 залишено без руху. Запропоновано каржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду: докази сплати судового збору у розмірі 27 893,05 грн.

01.12.2022 скаржником подано до Північного апеляційного господарського суду заяву про усунення недоліків, до якої додано відповідні докази.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22. Призначено справу № 910/5354/22 до розгляду у судовому засіданні 18.01.2023.

Станом на 18.01.2023 матеріали справи № 910/5354/22 до Північного апеляційного господарського суду не надійшли.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 відкладено розгляд справи № 910/5354/22 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/225 на 01.03.2023.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023, у зв`язку з перебування судді ОСОБА_1, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці та рішення Вищої ради правосуддя від 21.02.2023 про звільнення судді ОСОБА_1, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023, для розгляду справи № 910/5354/22 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. - головуючий суддя, судді: Буравльов С.І., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 прийнято справу № 910/5354/22 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Буравльов С.І., Ткаченко Б.О.

Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/5354/22 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників справи та позиції учасників справи

Представник позивача у судовому засіданні 01.03.2023 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні 01.03.2023 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22 скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08.02.2022 між позивачем та відповідачем укладено договір на тимчасове постачання теплової енергії № 101/Е3-22 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач, за договором виробник, здійснює тимчасове постачання теплової енергії відповідачу, за договором замовнику, у орієнтовних обсягах 2320 Гкал, підтримуючи середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно із температурним графіком (додаток №2), а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, що встановлені умовами цього договору.

Згідно із п.1.4. договору відповідач здійснює розрахунки відповідно до фактичних показників приладів обліку на підставі рахунку виробника та акту приймання - передавання теплової енергії, підписаного обома сторонами.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що за результатами зняття показників відпуску теплової енергії з приладів обліку у відповідності до п. 4.3. цього договору, позивач до 02 числа місяця, наступного за розрахунковим надсилає відповідачу складений акт приймання - передавання теплової енергії у двох примірниках. Відповідач протягом 5-ти робочих днів після отримання акту приймання - передавання теплової енергії у двох примірниках надсилає позивачу його примірник за підписом уповноваженого представника позивача, або надає заперечення.

Пунктом 4.6. договору передбачено, що оплата здійснюється відповідачем до 15 (п`ятнадцятого) числа поточного місяця за теплову енергію спожиту в попередньому місяці на підставі рахунку позивача та акту приймання-передавання теплової енергії підписаного обома сторонами.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу теплову енергію з листопада 2021 року по березень 2022 року на загальну суму 2 972 287,49 грн.

Позивачем складено та надіслано 17.06.2022 відповідачу на підписання акти надання послуг: №123 від 30.11.2021 на суму 357 535,15 грн, №124 від 31.12.2021 на суму 698 392,36 грн, №42 від 31.01.2022 на суму 787 412,87 грн, №43 від 28.02.2022 на суму 603 262,12 грн, №44 від 31.03.2022 на суму 525 684,99 грн.

Слід зазначити, що матеріали справи не містять заперечень щодо змісту актів приймання-передавання теплової енергії.

10.02.2022 відповідач здійснив часткову, на суму у розмірі 1 854 800,26 грн, оплату заборгованості, що підтверджується платіжним дорученням № 4_2А0А21/1 від 10.02.2022, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму у розмірі 1 117 487,23 грн, тому позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням індексу інфляції у сумі 1 224 406,32 грн та 3% річних у сумі 15 284,97 грн (у редакції заяви про збільшення позовних вимог).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як передбачено ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За приписами ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про теплопостачання" він регулює відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом за режимами споживання теплової енергії, безпечною експлуатацією теплоенергетичного обладнання та безпечним виконанням робіт на об`єктах у сфері теплопостачання суб`єктами господарської діяльності незалежно від форм власності.

Пунктами 4, 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Як підтверджено матеріалами справи позивач 17.06.2022 надіслав відповідачу на підписання Акти надання послуг: № 123 від 30.11.2021 на суму 357 535,15 грн, № 124 від 31.12.2021 на суму 698 392,36 грн, № 42 від 31.01.2022 на суму 787 412,87 грн, № 43 від 28.02.2022 на суму 603 262,12 грн, № 44 від 31.03.2022 на суму 525 684,99 грн. Загальна вартість поставленої теплової енергії становить 2 972 287,49 грн.

Обсяги поставленої електричної енергії підтверджуються Звітними відомостями про спожите тепло та теплоносій за листопад 2021 року - березень 2022 року включно, підписаними відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із аналізу положень п.4.5, 4.6 договору, оскільки відповідач отримав надіслані позивачем акти надання послуг 20.06.2022, оплата вартості поставленої теплової енергії мала бути здійснена відповідачем у строк до 27.06.2022.

Твердження скаржника про те, що акти приймання-передачі теплової енергії сторонами не підписані, тобто строк оплати не міг настати, а тому відсутнє прострочене зобов`язання, оцінюється колегією суддів апеляційного господарського суду критично, оскільки в матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо змісту зазначених вище актів, відповідно до п. 4.5 договору.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 ЦК України.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вже зазначалось, 10.02.2022 відповідач здійснив часткову оплату заборгованості у сумі 1 854 800,26 грн, що підтверджується платіжним дорученням №4_2А0А21/1 від 10.02.2022, у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму у розмірі 1 117 487,23 грн.

Щодо доводів відповідача про відсутність у період з листопада 2021 року по 18 січня 2022 року затвердженого тарифу на теплову енергію, у зв`язку із чим, у позивача не було права здійснювати нарахування та виставляти рахунки, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанці, враховуючи наступне.

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.01.2022 №7 для позивача затверджено тариф на теплову енергію, на підставі якого позивач має право виставляти рахунки відповідачеві. Пунктом 9 Розпорядження передбачено, що воно набирає чинності з дня його оприлюднення та діє до 30.09.2022. Зазначене Розпорядження опубліковано 18.01.2022.

Водночас, пунктом 7.2. договору передбачено, що керуючись ст. 631 ЦК України, сторони домовились про те, що дія цього договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між сторонами з 01 листопада 2021 року.

Правомірність застосування ч. 3 ст. 631 ЦК України в договорах про постачання теплової енергії неодноразово підтверджував Верховний Суд, зокрема, у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/20103/17.

Відповідно до п.4.2. договору у разі зміни тарифів на теплову енергію позивача на підставі рішень, прийнятих уповноваженими органами, сторони погоджуються з цими змінами тарифів, та керуються прийнятими рішеннями для проведення нарахувань послуг за спожиту відповідачем теплову енергію і проведення відповідних розрахунків за цим договором. Сторони застосовують тариф на теплову енергію діючий на час надання послуг з постачання теплової енергії.

У додатку № 4 до договору "Розрахунок орієнтовних обсягів та вартості теплової енергії", сторонами визначено, що тариф на теплову енергію за листопад - грудень 2021 року становить:

для категорії споживачів "населення" (житлові приміщення) споживачів у розмірі 1376,07 грн за 1 Гкал без ПДВ;

для категорії споживачів "бюджет" у розмірі 1376,07 грн за 1 Гкал без ПДВ;

для категорії споживачів "інші споживачі" у розмірі 1376,07 грн за 1 Гкал без ПДВ.

У додатку 1 до договору та п. 4.1 самого договору передбачено, що сторони погоджуються, що на момент підписання договору тарифи на теплову енергію, затверджені в установленому законом порядку згідно розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.01.2022 року № 7 становлять: для категорії споживачів "населення" (житлові приміщення) споживачів у розмірі 1376,07 грн за 1 Гкал без ПДВ;

для категорії споживачів "бюджет" у розмірі 1376,07 грн за 1 Гкал без ПДВ;

для категорії споживачів "інші споживачі" у розмірі 1376,07 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Відтак, з урахуванням п. 7.2. договору, ч. 3 ст. 631 ЦК України, додатку № 4 до договору, сторонами визначено, що до правовідносин з 01 листопада 2021 року застосовуються тарифи визначені у розпорядженні виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.01.2022 №7.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача щодо застосованих позивачем тарифів.

Твердження скаржника про те, що оплата у розмірі 1 854 800,26 грн є авансом (з ПДВ) та на підставі листа відповідача від 27.07.2022 № 30/1/1/3020 мала бути зарахована за одержану теплову енергію у період з 18.01.2022 (дати оприлюднення розпорядження КМДА від 04.01.2022 №7 про затвердження тарифу на теплову енергію) до 28.03.2022 (дати фактичного припинення постачання теплової енергії за встановленим тарифом - ціною), оцінюється колегією суддів апеляційного господарського суду критично, оскільки платіжне доручення №4_2А0А21/1 від 10.02.2022 та рахунок №12 від 09.02.2022 не містять посилань на те, що оплата здійснюється як аванс.

Так, матеріали справи свідчать про те, що позивачем виконано прийняті на себе зобов`язання з постачання теплової енергії у відповідності до умов договору та в обсязі, зазначеному в актах прийому-передачі наданих послуг.

Таким чином, оскільки невиконання відповідачем за договором зобов`язання на суму 1 117 487,23 грн підтверджується матеріалами справи, а матеріали справи не містять доказів оплати заборгованості, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 117 487,23 грн основного боргу визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 48 990,87 грн інфляційних втрат та 8 488,26 грн 3% річних.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач мав здійснити оплату заборгованості у строк до 27.06.022, строк виконання зобов`язання настав 28.06.2022, тому нарахування інфляційних втрат належить здійснювати за липень-серпень 2022 року, а нарахування 3% річних слід здійснювати за період з 28.06.2022 по 12.09.2022.

Здійснивши перерахунок сум інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів апеляційного господарського суду, враховуючи те, що зазначені нарахування здійснені на суму заборгованості у розмірі 1 117 477,23 грн, відсутність можливості виходу за межі позовних вимог, дійшла висновку, що суми інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 20 200,64 грн та 7 072,26 грн, відповідно, є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1 117 487,23 грн, 3% річних у сумі 7 072,26 грн та інфляційних втрат у сумі 20 200,64 грн та вважає їх обґрунтованими, у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін, що були покладені в основу оскаржуваного судового рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування свого рішення за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22, відсутні.

Доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення та не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2022 у справі № 910/5354/22 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Справу № 910/5354/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Текст постанови складено та підписано 03.04.2023, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Гаврилюка О.М.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.І. Буравльов

Б.О. Ткаченко