ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2023 р. м. Київ Справа № 911/2302/22

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Сорока П.М., розглянув матеріали

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"

04070, місто Київ, вулиця Іллінська, буд. 8,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1

АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 7"

08130, Київська область, Бучанський район, село Чайки, вулиця Валерія Лобановського, будинок 23,

про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування

за участі представників сторін:

позивача: Сечко С.В., посвідчення №ЗП002003 від 21.01.2019, довіреність №917/18 від 09.12.2022;

відповідача: Комісарова А.В., посвідчення №5107 від 25.07.2018, свідоцтво серії ДН №5107 від 25.07.2018, довіреність №5 від 23.01.2023,

третьої особи: не з`явився,

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1998/22 від 10.11.2022) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 7" про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані сплатою страхового платежу за заподіяний збиток відповідно до договору добровільного страхування майна та відповідальності пов`язаної з експлуатацією майна №00032/003920 від 13.11.2021.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/2302/22, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлені строки подання учасниками справи заяв по суті справи.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №18582/22 від 19.12.2022).

Разом із відзивом надійшло клопотання (вх. №18583/22 від 19.12.2022) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №83/23 від 03.01.2023).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.01.2023 задоволено клопотання відповідача (вх. №18583/22 від 19.12.2022) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 31.01.2023, зобов`язано відповідача надати суду докази направлення іншим учасникам справи копій відзиву з додатками та зобов`язано позивача надати суду докази направлення іншим учасникам справи копій відповіді на відзив з додатками.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли докази направлення іншим учасникам справи копій відзиву (вх. №671/23 від 13.01.2023).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли запереченння на відповідь на відзив (вх. №672/23 від 13.01.2023).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №737/23 від 16.01.2023).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №773/23 від 16.01.2023).

У судове засідання 31.01.2023 з`явились представники позивача та відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена.

У судовому засіданні 31.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд -

встановив:

1. Правовідносини сторін

13.11.2021 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АРКС" (далі - позивач) та ОСОБА_1 (далі - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача) укладений договір добровільного страхування майна та відповідальності пов`язаної із експлуатацією майна № 00032/003920. Предметом договору страхування є майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

25.12.2021 із застрахованим майном третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача трапилась страхова подія: затоплення водою. Комісією представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 7" (далі - відповідач) 04.01.2022 складений акт №1 огляду квартири АДРЕСА_2, що знаходиться на 5 поверсі, в якому зафіксували відповідні пошкодження майна.

Позивач направив відповідачу запит №5302АРКС від 31.08.2022 щодо надання інформації про причини залиття.

09.09.2022 відповідач, разом з листом № 46, надав позивачу акт № 3 від 28.12.2021 огляду квартири АДРЕСА_3 , з якого вбачається, що при обстеженні трьохрівневої квартири АДРЕСА_4 , що розташована на шостому поверсі, встановлено таке: "1. На третьому рівні трьохрівневої квартири АДРЕСА_4 на загальнобудинковому магістральному трубопроводі опалення, який розташований всередині квартири, на третьому рівні встановлена розподільча гребінка опалення. 2. На гребінці встановлений повітрозбірник, на якому виявлено пошкодження пружини клапану, в результаті чого з`явилося капельне підтікання теплоносія (води) локально навколо магістрального трубопроводу. 3. В результаті локального крапельного підтікання по загальнобудинковому магістральному трубопроводі на підлозі нижнього рівня трьохрівневої квартири виявлена мокра пляма розміром 0,5 квадратних метра. 4. На момент огляду в квартирі ніхто не мешкає".

25.12.2021 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача звернулась до позивача із заявою про настання страхової події та виплати страхового відшкодування. Наслідки залиття водою були визнані страховою подією і на підставі висновку №1.200.21.0010631/1 від 12.01.2022 та страхового акту №ARX3185275 від 28.02.2022 позивач здійснив виплату третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача в розмірі 130563,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №875400 від 03.03.2022.

2. Аргументи позивача

Позивач відзначає, що статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Також позивач посилається на статтю 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків i правил; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління i будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд ( будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору. Відповідно до статті 7 даного Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до додатку 3 до пункту 2.1.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, течі в трубопроводах та їх сполученнях ліквідуються негайно з моменту їх виявлення.

Таким чином, позивач вважає, що саме в обов`язки відповідача входить здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень та утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивач вважає, що саме в результаті неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків зі здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинку за адресою: Київська область, Бучанський район, село Чайки, вулиця Валерія Лобановського, 21, корпус 6, власнику квартири №13 завдано матеріальної шкоди, яка, на думку позивача, має бути стягнута на його користь відповідно до вимог статті 993 Цивільного Кодексу України.

3. Аргументи відповідача

Відповідач посилається на статтю 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників, усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Підпунктом 14 пункту 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання тa ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Відповідач заявляє, що відповідно до Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 №219, ним здійснюється обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку, що включає в себе комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації. Відповідач звертає увагу суду, що в будинку № 21, корпусі 6 по вулиці Лобановського Валерія у селі Чайки Бучанського району Київської області, облаштована вертикальна розводка системи опалення, стояк є магістральним трубопроводом, та що точка приєднання внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення - це відгалуження від стояків у межах приміщення для вертикальної розводки. Також відповідач зазначає, що обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником.

Відповідач також посилається на акт №3 від 28.12.2021, в якому зазначено, що в квартирі №14 на 6 поверсі будинку 21 корпус 6 встановлена розподільча гребінка опалення і на ній встановлений повітрозбірник, на якому і виявлено пошкодження пружини клапану, в результаті чого з`явилось крапельне підтікання теплоносія (води) локально навколо магістрального трубопроводу. Даний факт і є причиною залиття квартири №13 на 5 поверсі.

Таким чином, відповідач вважає, що підтікання сталось поза межами зони його відповідальності.

4. Аргументи третьої особи

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача своїх пояснень та заяв по суті справи не надала. У судове засідання 31.01.2023 не з`явилась. Про час, дату та місце проведення судового засідання - повідомлена, ухвала від 05.01.2023 направлена третій особі судом 10.01.2023. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача отримала лист з ухвалою особисто 25.01.2023 (трек-номер 655), що підтверджується даними з офіційного сайту Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо відстеження статусу відправлень (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html).

5. Норми права, що підлягають застосуванню

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У статті 22 Цивільного кодексу України визначається, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У частині 1 статті 225 Господарського кодексу України визначається, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Частинами 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України визначається, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель багатоквартирного будинку - це фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

6. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

6.1. Щодо обставин справи.

Суд зазначає, що до звіту №1.200.21.0010631 про незалежну оцінку від 12.01.2022 долучено акт огляду застрахованого об`єкту від 27.12.2021. У даному акті визначено, що залиття сталось внаслідок обриву гайки з радіатора опалення, що у квартирі на 7-му поверсі.

Також в акті №3 від 28.12.2021 огляду квартири №14 по вулиці Валерія Лобановського, 21, корпус 6 зазначається, що при обстеженні трьохрівневої квартири №14, що розташована на шостому поверсі, виявлено таке: "1. На третьому рівні трьохрівневої квартири №14 на загальнобудинковому магістральному трубопроводі опалення, який розташований всередині квартири, на третьому рівні встановлена розподільча гребінка опалення. 2. На гребінці встановлений повітрозбірник, на якому виявлено пошкодження пружини клапану, в результаті чого з`явилося капельне підтікання теплоносія (води) локально навколо магістрального трубопроводу".

Розподільчий колектор опалення - це металева гребінка, обладнана виводами, призначеними для підключення до неї всіх опалювальних приладів приміщення, з метою регулювання обсягу та температури теплоносія. Колектор централізовано контролює всі опалювальні процеси в кожній окремій зоні житлового простору. Розподільчий колектор може розподіляти теплоносій в контури «теплої підлоги», на радіатори та конвектори.

Суд відзначає, що розподільчий колектор (гребінка) опалення не є обов`язковим елементом системи опалення, а встановлюється власником приміщення для зручності регулювання температури в приміщенні та з метою раціоналізації тепловитрат.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - це механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», управитель багатоквартирного будинку - це фізична особа-підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Згідно з абзацом 3 пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.

Протоколом засідання співвласників багатоквартирного будинку від 04.06.2016 відповідача визначено управителем багатоквартирного будинку № 21 корпус 6 по вулиці Лобановського Валерія у селі Чайки Києво-Святошинського району Київської області.

В абзаці 5 пункту 3 розділу I Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 №219, визначається, що точкою приєднання внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення є відгалуження від стояків у межах приміщення для вертикальної розводки, перша запірна арматура на відгалуженні від стояка за межами приміщення для горизонтальної розводки (запірна арматура не належить до внутрішньобудинкової системи).

У пункті 4 розділу I Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 №219, зазначається, що обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води багатоквартирного будинку (далі - внутрішньобудинкові системи) здійснюється виконавцем та включає комплекс робіт з технічного обслуговування та проведення поточного ремонту внутрішньобудинкових систем від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення протягом усього періоду їх експлуатації.

Відповідно до пункту 5 розділу I Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.08.2018 №219, обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками).

Враховуючи вищезазначене, суд зазначає, що згідно з наявними в матеріалах справи доказами, підтікання, що призвело до затоплення квартири №13, сталось внаслідок пошкодження (несправності) елементу, а саме: повітрозбірника розподільчої гребінки, який знаходиться після місця відгалуження (точки приєднання) від вертикального стояка системи опалення всередині приміщення, квартири №14, а тому відповідальність за його обслуговування, справність і наслідки несправності несе саме власник даного приміщення.

6.2. Щодо належності відповідача.

Предметом позову в даній справі є сума сплаченого позивачем страхового відшкодування внаслідок залиття квартири страхувальника та, відповідно, її стягнення з відповідача. За твердженням позивача, залиття квартири та збитки від цього виникли через неналежні дії чи бездіяльність відповідача.

У статті 22 Цивільного кодексу України визначається, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Також, в даній статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої вищевказаною нормою законодавства, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки та причинний зв`язок між ними, а також вина.

Так, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).

Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки нормою права.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків, а тому важливим є встановлення, що протиправна дія чи бездіяльність особи є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Як встановлено судом вище, залиття квартири страхувальника (квартира №13) сталось внаслідок пошкодження (несправності) повітрозбірника розподільчої гребінки, яка знаходиться після місця відгалуження (точки приєднання) від вертикального стояка системи опалення всередині квартири №14, що розташована поверхом вище. Судом встановлено, що відповідальність за обслуговування, справність і наслідки несправності даної розподільчої гребінки опалення несе саме власник даного приміщення (квартири №14).

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що дії або бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 7" не призвели до збитків, що виникли внаслідок залиття квартири №13, а тому вказане товариство є неналежним відповідачем у даній справі.

Відповідно до вимог статті 14 Господарського процесуального кодексу України, яка встановлює диспозитивність господарського судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 статті 45 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач.

У той же час, суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів.

У статті 162 Господарського процесуального кодексу України визначено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №278/1258/16-ц та від 25.11.2020 у справі №233/1950/19.

Слід зазначити, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно із специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.

Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/18 та від 13.10.2020 №640/22013/18 викладена аналогічна правова позиція.

7. Результати розгляду справи

7.1. Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

7.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

8. Розподіл судових витрат

Згідно з статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача у повному розмірі.

Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та керуючись статтями 13, 73, 74, 77-79, 86, 129, 232, 237, 238, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. У задоволенні позову (вх. №1998/22 від 10.11.2022) Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, буд. 8, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зараз - 7" (08130, Київська область, Бучанський район, село Чайки, вулиця Валерія Лобановського, будинок 23, ) про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування - відмовити повністю.

2. Судові витрати позивача залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 03.04.2023.

Суддя С.О. Саванчук