РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2023Справа № 910/13930/22
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"

до Комунального підприємства "Київпастранс"

про стягнення 28 242,52 грн

Суддя Зеленіна Н.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Комунального підприємства "Київпастранс" про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 28 242,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

20.01.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість.

06.02.2023 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.09.2021 в м. Києві, по прос. Визволителів, 1 сталася дорожньо - транспортна пригода за участю тролейбуса "ЛАЗ Е 18301" номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який працював водієм Комунального підприємства "Київпастранс", та автомобіля марки "Volkswagen Passat", днз НОМЕР_2 .

Під час ДТП було заподіяні механічні пошкодження автомобілю марки "Volkswagen Passat", днз НОМЕР_2 .

На момент ДТП, діяв договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №FО00923212 від 20.02.2021, укладений між Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" та ТОВ "ДТЕК Сервіс". Предметом договору є страхування майнових інтересів, пов`язаних із володінням, користування та розпорядженням наземними транспортними засобами, зокрема автомобілем марки "Volkswagen Passat", днз НОМЕР_2 (п. 34 додатку до договору).

Вищезазначена ДТП сталася в результаті порушення ПДР водієм тролейбуса "ЛАЗ Е 18301" номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №755/16289/21.

Страхувальник пошкодженого автомобіля марки "Volkswagen Passat", днз НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ "СГ "ТАС" із заявою про настання події та виплату страхового відшкодування.

На підставі страхового акта №26897/40/921 від 24.09.2021, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок указаної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 28 242,52 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - фізичної особи-підприємця Демидова А.О., що підтверджується платіжним дорученням №215127 від 27.09.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у зв`язку із виплатою відшкодування до позивача в межах суми 28 242,52 грн перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, якою в даному випадку є відповідач, оскільки шкода завдана працівником відповідача при виконанні ним трудових обов`язків.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що позивачем не долучено до матеріалів справи звіт про вартість матеріального збитку, що підтверджує розмір відшкодування у заявленій сумі, та документів щодо настання указаної дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює встановлення факту, що пошкодження описані у акті огляду пошкодженого транспортного засобу стосуються спірної ДТП. Окрім того, відповідач указує, що його представник не був запрошений на огляд пошкодженого транспортного засобу. З огляду на зазначене, на думку відповідача позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 28 242,52 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №755/16289/21 вбачається, що ОСОБА_1 , 15.09.2021 керуючи транспортним засобом "ЛАЗ Е 18301", номер НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки "Volkswagen Passat", днз НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів та заподіяння матеріальних збитків.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала транспортним засобом "ЛАЗ Е 18301", номер НОМЕР_1 , встановлена постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 11.10.2021 у справі №755/16289/21.

Доказів того, що на момент ДТП цивільна-правова відповідальність власника транспортного засобу "ЛАЗ Е 18301", номер НОМЕР_1 , була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, матеріали справи не містять.

Відповідачем не оспорюється, що транспортний засіб "ЛАЗ Е 18301", номер НОМЕР_1 , належить на праві власності Комунальному підприємству "Київпастранс", а ОСОБА_1 є працівником відповідача, який в момент ДТП знаходився під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз зазначених вище норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відтак, саме відповідач є особою, відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля марки "Volkswagen Passat", днз НОМЕР_2 , у ДТП.

ФОП Демидов А.О. виставлено рахунок №2121939 від 16.09.2021 на технічне обслуговування автомобіля марки "Volkswagen Passat", днз НОМЕР_2 , на суму 28 242,52 грн.

Тобто, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Volkswagen Passat", днз НОМЕР_2 , становить 28 242,52 грн.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 зроблено висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом №142/5/2092 від 24.11.2003 Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України, відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п. 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суд, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинен виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

З огляду на зазначене, рахунок № НОМЕР_3 від 16.09.2021, ремонтна калькуляція №26116_40 від 20.09.2021 та платіжне доручення №215127 від 27.09.2021 визнаються судом достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.

Аналіз норм ст. 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є саме законний володілець джерела підвищеної небезпеки.

Відтак, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Отже, відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому транспортному засобу "Volkswagen Passat", днз НОМЕР_2 , має нести відповідач, як юридична особа, з винних неправомірних дій працівника якої сталася дорожньо-транспортна пригода, оскільки на момент скоєння ДТП водій тролейбуса ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Комунальним підприємством "Київпастранс", під час розгляду справи даного факту не спростовано відповідачем.

При цьому, зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність власника тролейбуса, не застрахована, суд дійшов висновку про те, що на відповідача покладається обов`язок відшкодувати суму страхового відшкодування у повному обсязі, що становить 28 242,52 грн.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування.

Аргументи та заперечення відповідача проти позову, що наведені у відзиві на позовну заяву, суд розглянув і відхилив, як такі що не спростовують заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Приписами ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 86, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Київпастранс" (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2, код ЄДРПОУ - 31725604) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" 03062, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 65, код ЄДРПОУ - 30115243) 28 242 (двадцять вісім тисяч двісті сорок дві) грн 52 коп. - суми страхового відшкодування та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.І. Зеленіна