ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/1110/22

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

секретар судового засідання: Малярчук Р.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Зайцева А.М. - начальник юридичного відділу в порядку

самопредставництва, трудовий договір №2702/20 від 28.02.2020 (в

режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова

компанія "Ресурсгруп" (м.Київ)

до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (м.Київ) в особі

Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства

"Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (смт.Іршанськ Хорошівського району Житомирської області)

про стягнення 3132028,59грн

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансово-промислова компанія "Ресурсгруп" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (м.Київ) в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" заборгованості в сумі 3132028,59грн, яка виникла на підставі договору поставки №ВДТ 288-331/2-22 від 06.07.2022, з яких: 2915892,53грн основного боргу, 52950,39грн 3% річних та 163185,67грн інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №ВДТ 288-331/2-22 від 06.07.2022, в частині оплати дизельного пального, переданого у власність покупцю.

Ухвалою господарського суду від 02.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.01.2023.

Ухвалою суду від 09.01.2023 відкладено підготовче засідання на 31.01.2023.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнав наявність неоплаченої частини основного боргу на суму 2915892,53грн, разом з тим вважає, що пред`явлені позивачем позовні вимоги в частині інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними та необґрунтованими. У тексті відзиву навів контррозрахунок суми 3%річних, яка становить 44026,73грн. Зазначив, що сума інфляційного збільшення за договором поставки №ВДТ 288-331/3-22 від 06.07.2022 перерахована відповідачем та становить 163185,67грн, що співпадає з сумою інфляційного збільшення, розрахованого позивачем. Відповідач, посилаючись на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, зазначає, що виконання зобов`язань за договором виявилось неможливим внаслідок форс-мажорних обставин, тому просить відмовити у стягненні інфляційних та 3% річних в повному обсязі (а.с.84-90).

У відповіді на відзив позивач не погоджується з твердженнями, викладеними відповідачем у відзиві, вважає їх необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, тому на підставі викладених обставин просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.201-204).

Ухвалою суду від 31.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу №906/1110/22 до судового розгляду по суті на 28.02.2023.

Ухвалою суду від 28.02.2023 задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та відкладено розгляд справи по суті на 28.03.2023.

Представник позивача у судовому засіданні 28.03.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень причин неявки суду не надав.

Відповідно до інформації з реєстру ф103 на відправку рекомендованої кореспонденції за 03.03.2023 та інформації з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, відправлення за №342 та за №334 (копія ухвали суду від 28.02.2023 у справі №906/1110/23), надіслане відповідачу (акціонерному товариству та філії), вручено 09.03.2023 та 14.03.2023 відповідно.

Тобто, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи, а також відзиву на позовну заяву, на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

З огляду на вищезазначене суд приходить висновку, що відповідача належним чином було повідомлено про дане судове засідання. Неявка останнього є підставою до розгляду справи за його відсутності, що передбачено п.1 ч.3 ст.202 ГПК України.

Водночас слід зазначити, що положеннями ст.178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

06.07.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансово-промислова компанія "Ресурсгруп" (постачальник, позивач) та Акціонерним товариством "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №ВДТ 288-331/3-22 (а.с.14-23), відповідно до якого постачальник зобов`язався передати у власність покупця паливо дизельне (надалі - товар) (ДК 021:20-9 Нафта і дистиляти), а покупець зобов`язався його прийняти і сплатити за нього певну грошову суму, на умовах цього договору (п.1.1 договору).

Номенклатура, асортимент, кількість та вартість за одиницю товару, що буде поставлятись покупцю зазначається у специфікації (додаток № 1), яка після її підписання є невід`ємною частиною договору. Поставка кожної партії товару здійснюється за заявками покупця, у яких зазначається номенклатура, асортимент та кількість товару (п.1.2. договору).

Датою поставки товару є дата передачі товару постачальником покупцю, відповідно до накладної на відпуск товару (видаткової накладної) (п.3.3 договору).

Відповідно до п.3.4 договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається в момент передачі товару на підставі підписаних сторонами належно оформлених первинних документів.

Згідно п.8.2 договору оплата товару здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів з дня отримання товару та підписання видаткової накладної на підставі рахунку постачальника.

Днем оплати вважається день списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п.8.3 договору).

На виконання умов договору поставки від 06.07.2022 позивач 08.07.2022 здійснив поставку товару на суму 7071785,07грн, що підтверджується видатковими накладними №703 від 08.07.2022 на суму 3532217,73грн та №704 від 08.07.2022 на суму 3539567,34грн (а.с.26-27).

Однак відповідач зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий товар виконав частково на суму 4155892,54грн, що підтверджується відповідними видатковими накладними, долученими до матеріалів справи (а.с.31-53).

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений товар на підставі договору поставки №ВДТ 288-331/3-22 від 06.07.2022 у розмірі 2915892,53грн.

За вказаних обставин, позивач звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 3132028,59грн яка виникла на підставі договору поставки №ВДТ 288-331/3-22 від 06.07.2022, з яких: 2915892,53грн основного боргу, 52950,39грн 3% річних та 163185,67грн інфляційних.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та всі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами з поставки товару, згідно яких у відповідача, внаслідок передання йому позивачем товару, виник кореспондуючий обов`язок оплатити його.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач не здійснив відповідних розрахунків за отриманий на підставі договору поставки №ВДТ 288-331/3-22 від 06.04.2022 товар в обумовлені сторонами строки.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача станом на день розгляду справи існує прострочення в оплаті отриманого від позивача товару на підставі договору поставки №ВДТ 288-331/3-22 від 06.04.2022 у розмірі 2915892,53грн.

Відповідач не надав суду доказів сплати вказаної заборгованості в повному обсязі або частково, суму боргу визнав.

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 2915892,53грн за договором поставки №ВДТ 288-331/3-22 від 06.04.2022 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ГПК України 163185,67грн інфляційних та 52950,39грн 3% річних (а.с.10-13).

Як унормовано приписами ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст.625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН" суд встановив, що розрахунок інфляційних є обґрунтованим та арифметично правильним

Отже, вимога про стягнення з відповідача 163185,67грн інфляційних є такою, що заявлена відповідно до чинного законодавства України та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем нараховано 52950,39грн 3% річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що останні здійснено не вірно, оскільки при здійсненні розрахунку 3% річних було враховано день оплати.

Відповідно до п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних в системі "ЛІГА:ЗАКОН", враховуючи часткові суми проплат відповідача за поставлений позивачем товар, вважає правомірною до стягнення суму 3% річних у розмірі 43973,43грн. У задоволенні позову в частині стягнення 8976,96грн 3% суд відмовляє з підстав необґрунтованості.

Згідно зі ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.ст.13, 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.1 ст.76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення інфляційних та 3% річних, відповідач посилається на існування форс-мажорних обставин.

Відповідно до пунктів 12.1-12.3 договору при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по цьому договору внаслідок обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади, війни, військових дій будь-якого характеру або інших незалежних від сторін обставин, термін (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки. Сторона, для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язана письмово протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту настання цих обставин повідомити іншу сторону про це, вказати орієнтовний термін (строк) дії обставин непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення заподіяння збитків другій стороні.

Якщо вищевказані обставини тривають більше 6 (шести) календарних місяців, кожна із сторін вправі відмовитися від цього договору в односторонньому порядку, направивши іншій стороні відповідне повідомлення, не пізніше ніж за 10 робочих днів.

Факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональною Торгово-промисловою палатою.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №926/2343/16, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі №905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".

Оскільки позивач та відповідач укладали спірний договір під час дії воєнного стану на території України на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, то АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" могло та повинне було передбачити негативні наслідки, які можуть виникнути, пов`язані з цим, зокрема й виникнення складнощів з реалізацією продукції власного виробництва.

Відповідач не повідомляв позивача про неможливість виконати зобов`язання з оплати отриманого товару протягом строку, визначеного договором, внаслідок дії обставин непереборної сили.

Слід зазначити, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку.

Воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність. Відповідач не надав належних та допустимих доказів настання форс-мажорних обставин, що унеможливили виконання ним зобов`язань з оплати отриманого товару.

З врахуванням вищевикладеного, позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню на суму 3123051,63грн, з яких: 2915892,53грн основного боргу, 163185,67грн інфляційних, 43973,43грн 3% річних.

Суд відмовляє в позові в частині стягнення 8976,96грн 3% річних.

Судовий збір, відповідно до п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ТОВ "Фінансово-промислова компанія "Ресурсгруп" до АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (м.Київ) в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" АТ "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, м.Київ, вул.Сурікова, буд.3, ) в особі Філії "Іршанський гірничо-збагачувальний комбінат" Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" (12110, Житомирська область, Хорошівський район, смт.Іршанськ, вул.Шевченка, 1, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансово-промислова компанія "Ресурсгруп" (01004, м.Київ, вул.Червоноармійська/Басейна, 1-3/2 літ."А", ):

- 2915892,53грн основного боргу;

- 163185,67грн інфляційних;

- 43973,43грн 3% річних;

- 46845,77грн судового збору.

3. В позові відмовити в частині стягнення 8976,96грн 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 30.03.23

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3 - сторонам (рек.)