РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2023Справа № 910/72/23

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/72/23

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця"

до Державного агентства резерву України

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

03 січня 2023 року до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства "Українська залізниця" (позивач) надійшла позовна заява б/н б/д до Державного агентства резерву України (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 39 836,78 грн. (тридцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять шість гривень 78 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором № П/МР-031338/НЮ від 30.04.2003 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 39 863,78 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/72/23, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

30.01.2023 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 205/0/4-23 від 25.01.2023 року, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивач не дотримався вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 року № 532 "Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву" та при розрахунку позовних вимог в порушення норм Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці", Податкового кодексу України, до складу витрат було неправомірно включено суму податку на додану вартість, який нараховано на заробітну плату. Крім того, відповідач зазначив про відсутність у нього правових підстав для здійснення відшкодування спірних витрат за відсутності бюджетних асигнувань.

10.02.2023 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти доводів відповідача заперечив, посилаючись на те, що викладені у відзиві на позовну заяву доводи не спростовують пояснення позивача та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30 квітня 2003 року між Державним комітетом з державного матеріального резерву України, правонаступником якого є Державне агентству резерву України (надалі - відповідач, комітет) та статутним територіально-галузевим об`єднанням Південна залізниця, правонаступником якого є регіональна філія "Південна залізниця" (надалі - позивач, зберігач) укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № П/МР-031338/НЮ.

Предметом договору є зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву без користування ними зберігачем, яке здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача (п. 1.1.), комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1 (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 3.1. договору комітет зобов`язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що комітет зобов`язаний оплачувати зберігачу вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки).

Відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно щорічно погодженого комітетом зведеного кошторису витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджуються актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Згідно з п. 4.4. договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до п. 4.3 цього договору, не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Додатковою угодою від 15.03.2016 року сторони договору внесли зміни до цього правочину в частині відомостей про юридичні адреси та банківські реквізити сторін.

Відповідно до кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" на 2022 рік, сторонами погоджено витрати на загальну суму 318 007,46 грн., в тому числі ПДВ 53 001,24 грн.

Листом № Н-ННФ-37/506 від 05.07.2022 року АТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південна залізниця" направило Державному агентству резерву України звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" за січень-лютий 2022 року, розрахунки витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за січень-лютий 2022 року, акт на відшкодування витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за січень-лютий 2022 року на суму 39 836,78 грн. та акт звірки взаєморозрахунків на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву станом на 30.06.2022 року.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 837 вбачається, що вищевказаний лист був отриманий відповідачем 11.07.2022 року, проте залишений останнім без відповіді та задоволення.

З огляду на отримання відповідачем вищевказаного листа та документів, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 837, останній так і не відшкодував витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за січень-лютий 2022 року на підставі погодженого кошторису, що стало наслідком направлення позивачем на адресу Державного агентства резерву України листа № Н-ННФ-37/926 від 30.11.2022 року про сплату витрат на зберігання матеріальних цінностей за договором в сумі 39 836,78 грн., яка отримана останнім 05.12.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 730, проте залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати витрат здійснених на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на підставі договору, у зв`язку з чим позивач вказує на існування заборгованості за січень-лютий 2022 року у розмірі 39 836,78 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором зберігання, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в тому числі Глави 66 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

За приписами ст. 947 Цивільного кодексу України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підписаним між сторонами кошторисом витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" на 2022 рік підтверджується погодження розміру витрат на зберігання матеріальних цінностей на підставі договору на 2022 рік у сумі 318 007,46 грн., в тому числі ПДВ 53 001,24 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивачем розраховано розмір витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за січень-лютий 2022 року і направлено відповідачу відповідні звіти та акти, про що свідчить лист № Н-ННФ-37/506 від 05.07.2022 року.

Судом встановлено, що отримані відповідачем акт на відшкодування витрат за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" за січень-лютий 2022 року, а також акт звірки взаєморозрахунків на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву станом на 30.06.2022 року не підписані Державним агентством резерву України. У матеріалах справи не міститься жодного заперечення щодо їх підписання, а у відзиві на позов відповідачем не заперечується стосовно належного виконання позивачем своїх обов`язків за договором, в тому числі і тих, що охоплені зазначеними актами.

При цьому, за відсутності будь-яких претензій держрезерву щодо обсягу, змісту та вартості витрат на зберігання на час отримання акту та звітів, а також ненадання сторонами жодних доказів наявності мотивованої відмови відповідача від їх погодження дає змогу стверджувати про наявність у відповідача зобов`язання зі сплати витрат за зберігання цінностей мобілізаційного резерву, а у позивача відповідного права вимагати такої оплати.

Таким чином, на переконання суду, надані позивачем за січень-лютий 2022 року на підставі договору послуги із зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву прийняті відповідачем без зауважень і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

У ст. 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" вказано, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 року № 532, відшкодування витрат, пов`язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком 1, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.4. договору у відповідача існує обов`язок зі відшкодування позивачу витрат за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за січень-лютий 2022 року у розмірі 39 836,78 грн., а строк виконання грошового зобов`язання на момент подання позовної заяви настав.

Суд зауважує, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не надано контррозрахунку витрат позивача по зберіганню матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за січень-лютий 2022 рок та не викладено заперечень стосовно його необґрунтованості.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат позивачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за договором № П/МР-031338/НЮ від 30.04.2003 року за січень-лютий 2022 року та факту наявності заборгованості з відшкодування витрат за зберігання цінностей у розмірі 39 836,78 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача вищевказаної суми визнаються судом доведеними та обґрунтованими.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.

У додатку 2 до Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 року № 532 передбачено включення до витрат податку на додану вартість.

Як вбачається з кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по регіональній філії "Південна залізниця" АТ "Українська залізниця" на 2022 рік, до витрат зі зберігання матеріальних цінностей включений, у тому числі, податок на додану вартість у сумі 53 001,24 грн., що відповідає вищевказаним вимогам Порядку.

Крім того, твердження відповідача про ненадходження бюджетного фінансування не спростовують обов`язку останнього оплатити в повному обсязі послуги позивача із зберігання, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частини першої статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Частиною першою статті 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України та стаття 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Тобто, відсутність бюджетних коштів не нівелює обов`язку з оплати послуг зберігання за відповідним діючим договором.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (ідентифікаційний код 37472392, адреса: 01601, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код 40075815, адреса: 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5) в особі регіональної філії "Південна залізниця" (ідентифікаційний код 40081216, адреса: 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7) грошові кошти: основного боргу - 39 836,78 грн. (тридцять дев`ять тисяч вісімсот тридцять шість гривень 78 копійок) та судовий збір - 2481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.03.2023р.

Суддя О.В. Котков