ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/17213/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.

за участю секретаря судового засідання Юдицького К.О.,

представників учасників справи:

від позивача: Карпович А.Р., Тоцький Б.А.,

від відповідача: Гаврищук Н.Є.,

від третьої особи: Шульга Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Агрикова О.В., Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.

від 18.01.2023

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Акціонерне товариство "Укргазвидобування"

про стягнення 9 100 000,00 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" (далі - Позивач/Скаржник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Комерційний банк "Глобус" (далі - Відповідач) про стягнення 9 100 000,00 грн.

2. Позов обґрунтований відсутністю підстав для списання Відповідачем з поточного рахунку Позивача грошових коштів у сумі 9 100 000,00 грн, як відшкодування гарантійного платежу за банківською гарантією, якою забезпечувалося зобов`язання Позивача перед Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - Третя особа) за договором поставки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2022 позов задоволено повністю, стягнуто з Відповідача на користь Позивача 9 100 000,00 грн та суму судового збору.

4. Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю у Відповідача підстав для виконання ним грошового зобов`язання перед Третьою особою за банківською гарантією та, відповідно, списання цих кошів з поточного рахунку Позивача на свою користь як відшкодування сплати гарантійної суми, зважаючи на повторне звернення Третьої особи до Відповідача з вимогою після закінчення строку дії банківської гарантії. Водночас суд дійшов висновку, що Відповідач розглянув попередню вимогу Третьої особи щодо виплати їй гарантійного платежу та відмовив у її задоволенні у зв`язку із вжитими ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 заходами забезпечення позову у справі № 910/15637/19. Суд першої інстанції також зазначив, що Відповідач під час виконання ним зобов`язання за гарантією вже не був зобов`язаною стороною, а тому виплату за нею здійснив добровільно і на власний ризик. Суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 910/7575/20, у якій, на думку суду, релевантні правові висновки.

5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 апеляційну скаргу Відповідача задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог повністю.

6. Суд апеляційної інстанції своє рішення мотивував таким:

(1) Тертя особа, як бенефіціар, звернулася до Відповідача з вимогою про виконання ним зобов`язання за банківською гарантією у період її дії;

(2) станом на момент пред`явлення Третьою особою зазначеної вимоги Відповідачеві гарантійний випадок - порушення Позивачем зобов`язання перед Третьою особою з поставки товару за договором поставки в термін до 10 листопада 2019 року, настав. Зміни, які вносилися до строків виконання Позивачем такого зобов`язання у судовому порядку, набули чинності лише 19 травня 2020 року із прийняттям Північним апеляційним господарським судом постанови у справі №910/15637/19, якою залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2020, тобто після настання гарантійного випадку. Водночас, судом апеляційної інстанцій у цій справі враховано, що постановою Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/15637/19 судові акти попередніх інстанцій скасовано;

(3) суд першої інстанції у цій справі дійшов помилкового висновку щодо кваліфікації листа Третьої особи як повторної її вимоги до Відповідача щодо виплати банківської гарантії. Цим листом Третя особа лише повідомила Відповідача про те, що відпали підстави, які слугували залишенню Відповідачем її вимоги без розгляду - заходи забезпечення, вжиті ухвалою суду першої інстанції у справі № 910/15637/19, скасовано постановою суду апеляційної інстанції від 20.02.2020, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.05.2020. З огляду на те, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, у Відповідача були відсутні підстави для відмови бенефіціарові у виконанні його вимоги щодо виплати коштів згідно з банківською гарантією. Суд першої інстанції у своєму рішенні послався на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 року у справі № 910/6543/18, який полягає у тому, що гарант мав виконувати свій обов`язок по виплаті спірної гарантії після скасування заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

7. Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить Суд скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

8. Підставами касаційного оскарження Скаржник визначив пункти 1 і 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), а саме:

- пункт 1: суд апеляційної інстанції неправильно застосував пункт 2 частини першої статті 568 Цивільного кодексу України без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.07.2021 у справі №910/7575/20;

- пункт 3: суд апеляційної інстанції неправильно застосував частину першу статті 144 ГПК України і висновок Верховного Суду щодо застосування цих норм відсутній.

9. Відповідачем та Третьою особою подано до Суду відзиви на касаційну скаргу, в яких вони просять Суд залишити касаційну скаргу Позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. 25 липня 2018 року на офіційному порталі Prozorro оприлюднено оголошення про проведення Третьою особою допорогової закупівлі № 18T-520, згідно з якою предметом закупівлі є 34140000-0 - великовантажні мототранспортні засоби - Кран автомобільний вантажопідйомністю не менше 40 тон в кількості 10 штук.

11. 15 серпня 2018 року рішенням тендерного комітету Третьої особи переможцем допорогової закупівлі № 18T-520 визнано Позивача.

12. 15 листопада 2018 року між Позивачем та Третьою особою в особі Філії Бурове Управління "Укрбургаз" АТ "Укргазвидобування" укладено договір поставки №УБГ857/015-18 (далі - Договір поставки), відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити покупцеві Крани автомобільні ХСА 60_Е, зазначений в специфікації (далі - товар), що додається до Договору поставки і є його невід`ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

13. Так, відповідно до специфікації № 1 від 15.11.2018 до Договору поставки сторони передбачили поставку товару у кількості 10 штук, загальною вартістю 182000000,00 грн.

14. Відповідно до пункту 3 специфікації строк поставки товару: згідно з рознарядкою покупця. Граничний термін поставки не пізніше 360 календарних днів з дати підписання договору, тобто до 10 листопада 2019 року.

15. У пункті 4 специфікації передбачено такі умови та строки оплати: протягом 30 календарних днів з дати підписання акту приймання передачі транспортного засобу та за умови надання постачальником до підписання зазначеного акту приймання передачі транспортного засобу всіх необхідних документів для реєстрації у сервісному центрі МВС України.

16. У додатку № 4 до Договору поставки сторони погодили технічні характеристики товару.

17. 12 листопада 2018 року між Відповідачем (банк-гарант) та Позивачем (принципал) укладено договір про надання гарантії № 11881/ЮГ-18 (далі - Договір про надання гарантії), відповідно до пункту 1.1 якого цей договір регулює правовідносини сторін щодо надання банком-гарантом гарантії виконання договору (далі - гарантія або гарантійне зобов`язання) з метою забезпечення належного виконання принципалом умов Договору поставки, що укладається за результатами допорогової закупівлі: " 34140000-0 - Великовантажні мототранспортні засоби (Кран автомобільний вантажопідйомністю не менше 40 тон) Heavy-duty motor vehicles (Crane-car with a carrying capacity not less than 40 tons) Номер процедури закупівлі: 18T- 520", затверджена протоколом засідання Тендерного комітету від 24.07.2018 № 18T-520 (оголошення № UA-2018-07-25-000815-b, № 18T-520 від 24.07.2018), укладеного принципалом з Третьою особою перед бенефіціаром.

18. Відповідно до пункту 1.2 Договору про надання гарантії гарантійним випадком є невиконання Позивачем своїх обов`язків, передбачених умовами основного зобов`язання, а саме невиконання або неналежне виконання учасником-переможцем прийнятих на себе зобов`язань відповідно до Договору поставки, відповідно до основного зобов`язання.

19. Надана в межах цього договору гарантія є безумовною, безвідкличною та набуває чинності з моменту розміщення грошового покриття принципалом в розмірі гарантійної суми на рахунку № 7626 в банку-гаранта протягом 5 робочих днів (пункт 1.3 Договору про надання гарантії).

20. Сума і валюта гарантії - 9100000,00 грн (далі - гарантійна сума), строк дії гарантії - до 23 грудня 2019 року включно (пункти 2.1, 2.2 договору гарантії).

21. За змістом пункту 2.4 Договору про надання гарантії гарантія надається шляхом передачі Гарантійного листа, в якому викладені умови Гарантії, після належного виконання вимог пунктів 3.1 - 3.2 цього Договору щодо сплати комісії та розділу 4 цього Договору щодо умов забезпечення виконання принципалом зобов`язань за договором. Копія Гарантійного листа має бути засвідчена підписом уповноваженої особи принципала, відбитком його печатки та є невід`ємною частиною цього договору. Шляхом отримання оригіналу Гарантії у банка-гаранта принципал підтверджує те, що він ознайомлений та згоден з її змістом.

22. Відповідно до пункту 2.5 Договору про надання гарантії гарантія припиняється у разі: закінчення строку дії гарантії, передбаченого пунктом 2.2 цього Договору; своєчасного виконання у повному обсязі принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за Договором поставки; сплати банком-гарантом суми гарантії в повному обсязі; відмови бенефіціара від своїх прав за гарантією шляхом повернення до банку-гаранта оригіналу гарантії або шляхом подання банку-гаранту письмового підтвердження або повідомлення про звільнення банку-гаранта від зобов`язань за гарантією.

23. Пунктом 5.2 Договору про надання гарантії визначено, що у разі дотримання сторонами всіх необхідних формальностей та відсутності підстав для відмови, здійснити платежі по виконанню зобов`язань виконавцем (принципалом) за наданою Гарантією в межах гарантійної суми та в строки, передбачені наданою Гарантією, після одержання від замовника (бенефіціара) письмової вимоги із зазначенням реквізитів Гарантії, гарантійної суми, яка підлягає сплаті банком - гарантом, платіжних реквізитів замовника (бенефіціара), та надання доказів (оригінали або належним чином засвідчені копії) невиконання виконавцем (принципалом) основного зобов`язання.

Вимога за Гарантією може бути пред`явлена замовником до банку-гаранту протягом терміну дії Гарантії.

24. На виконання пунктів 2.4 та 5.1 Договору про надання гарантії 12 листопада 2018 року Відповідач надав Позивачеві банківську гарантію № 11881 (далі - Банківська гарантія), відповідно до якої гарант справжнім гарантує належне виконання принципалом зобов`язань з виконання Договору поставки.

25. Гарант справжнім безвідклично та безумовно та без заперечень зобов`язується виплатити бенефіціару на письмову вимогу будь-яку суму вказану в письмовій вимозі бенфіціара, що не перевищує 9100000,00 грн (код валюти- 980), не пізніше 10 робочих днів з дати отримання письмової вимоги бенефіціара, що містить вказівку на те, в чому полягає порушення принципалом зобов`язань, в забезпечення якого видана ця гарантія.

26. Вимога бенефіціара до гаранта про сплату грошової суми по цій гарантії має бути підписана уповноваженою особою бенефіціара та завірена печаткою бенефіціара. 3 метою ідентифікації, вимога бенефіціара може бути направлена через банк бенефіціара, останній має підтвердити автентичність підпису на вимозі та направити SWIFT повідомлення на адресу GLIBUA22.

27. Ця гарантія забезпечує виконання принципалом зобов`язань за вказаним вище Договором поставки, а також сплату неустойок (пені, штрафів), передбачених договором, нарахованим з моменту виникнення у бенефіціара права на їх нарахування, до дати вимоги.

28. Ця гарантія є безвідкличною та набуває чинності на умовах, встановлених у Договорі про надання гарантії, та діє до 23 грудня 2019 року включно.

29. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 у справі №910/15637/19 заяву ТОВ "Київський республіканський автоцентр" про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. До вирішення спору у справі №910/15637/19 по суті та набрання рішенням законної сили, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ПАТ "Комерційний банк "Глобус" здійснювати будь-які виплати згідно з Банківською гарантією; заборонено АТ "Укргазвидобування" звертатись до ПАТ "Комерційний банк "Глобус" з письмовою вимогою на будь-яку суму згідно з Банківською гарантією.

30. У подальшому, 21 листопада 2019 року Третя особа звернулася до Відповідача з вимогою № 44.2-011-7577 про сплату грошової суми за Банківською гарантією (далі - Вимога), у якій повідомила про порушення принципалом (Позивачем) зобов`язань, у забезпечення яких видана гарантія, а саме: принципал не виконав зобов`язань за вказаним вище Договором поставки в частині поставки товару відповідно до пункту 5.1, підпункту 6.3.1 пункту 6.3 Договору поставки та пункту 3 Специфікації № 1, що є невід`ємною частиною Договору поставки, строк поставки товару 10 листопада 2019 року згідно з рознарядкою покупця. Вимагав сплатити гарантійну суму у розмірі 9100000,00 грн.

31. Листом від 05.12.2019 року № 1-10352 Відповідач повідомив Третю особу про неможливість розглянути її Вимогу щодо забезпечення перерахування гарантійної суми у зв`язку із ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2019, якою вжито заходів забезпечення позову.

32. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 у справі № 910/15637/19, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.05.2020, ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 скасовано, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

33. 16 березня 2020 року Відповідачем отримано від Третьої особи лист від 12.03.2020 № 44.2-011-1282, яким остання, як бенефіціар за Банківською гарантією, повідомила Відповідача про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 про забезпечення позову та просила здійснити виплату за Вимогою від 21.11.2019 № 044.2-011-7577, пред`явленою на підставі Банківської гарантії.

34. 07 липня 2020 року Відповідач самостійно списав з банківського рахунку Позивача на свою користь грошову суму в розмірі 9100000,00 грн як "відшкодування гарантійного платежу, спл. по вимозі №130/36875/2019 від 26.11.2019 по банківській гарантії № 11881 від 12.11.2018".

35. 08 липня 2020 року Позивач звернувся із листом-вимогою до Відповідача про повернення вказаних грошових коштів Позивачеві, а також надати пояснення законності зазначених дій з боку Відповідача.

36. 15 липня 2020 року Позивач отримав лист Відповідача, в якому останній повідомив, що списання ним грошових коштів у розмірі 9100000,00 грн з поточного рахунку Позивача, відкритого в АТ "КБ "Глобус", що мало місце 07 липня 2020 року, здійснено на виконання умов Договору про надання гарантії, текст якого був підписаний та погоджений з боку Позивача, у зв`язку з чим у Відповідача відсутні правові підстави для повернення грошових коштів, щодо яких звернувся Позивач.

37. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 910/15637/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020, позов ТОВ "Київський республіканський автоцентр" задоволено частково, внесено зміни та доповнення до Договору поставки щодо умов та строків оплати, технічних характеристик товару, та строків поставки товару.

38. Водночас, постановою Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/15637/19 постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2020 року та рішення Господарського суду міста Києва від 23.01.2020 у справі № 910/15637/19 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

39. Отже, спір у цій справі виник у зв`язку зі списанням Відповідачем з поточного рахунку Позивача грошових коштів, як відшкодування сплаченої Третій особі гарантійної суми за її Вимогою на підставі Банківської гарантії.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

40. Цивільний кодекс України

Частини перша і друга статті 11

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина перша статті 509

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 526

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина перша статті 530

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). …

Частина перша статті 546

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема гарантією.

Стаття 560

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку.

Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частина перша статті 561

Гарантія діє протягом строку, на який вона видана.

Частини перша - четверта статті 563

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.

У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано.

Частини перша та друга статті 564

Після одержання вимоги кредитора гарант повинен негайно повідомити про це боржника і передати йому копії вимоги разом з доданими до неї документами.

Гарант повинен розглянути вимогу кредитора разом з доданими до неї документами в установлений у гарантії строк, а у разі його відсутності - в розумний строк і встановити відповідність вимоги та доданих до неї документів умовам гарантії.

Пункт 2 частини першої статті 568

Зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі закінчення строку дії гарантії.

Частина перша статті 569

Гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

41. Господарський кодекс України

Частини перша та друга статті 200

Гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

42. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 86. Оцінка доказів

1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частина перша статті 144

Ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Стаття 300

1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції

43. Суд виходить з того, що відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

44. Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі оскаржується Позивачем з підстав, передбачених пунктами 1 і 3 частини другої статті 287 ГПК України.

45. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

46. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема і вказаного вище пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

При цьому, з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Подібність правовідносин суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

47. Разом з тим на предмет подібності слід оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39).

48. Водночас Суд звертає увагу на те, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

Такі правові висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.02.2023 у справі № 926/1455/19 та 02.03.2023 у справі № 916/3209/21.

49. Проаналізувавши обставини правовідносин у цій справі та у справі №910/7575/20, на неврахування правових висновків у якій посилається Скаржник у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що правовідносини у порівнюваних справах не є подібними, з огляду на таке.

50. У справі № 910/7575/20 судами розглядався позов Акціонерного товариства "Банк Альянс" (далі - Банк) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Латвійське підприємство "Хімімпекс" (далі - Товариство) про стягнення 609999,95 грн та зустрічний позов Товариства до Банку про визнання банківської гарантії недійсною, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Бурове управління "Укрбургаз" (далі - Філія).

Первісний позов обґрунтовано наявністю у Банку підстав для стягнення з Товариства в порядку регресу грошових коштів у сумі 609999,95 грн, виплачених Банком як гарантом на користь бенефіціара - Філії за умовами банківської гарантії від 08.05.2019 № 17-17/42. Зустрічний позов обґрунтовано неналежним оформленням банківської гарантії від 08.05.2019 № 17-17/42.

51. Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 у справі №910/7575/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021, у задоволенні первісного і зустрічного позовів відмовлено. Постановою Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/7575/20 зазначені судові акти щодо первісного позову Банку залишено без змін. Рішення судів попередніх інстанцій в частині зустрічного позову у касаційному порядку не оскаржувалося.

52. Ухвалюючи рішення у справі № 910/7575/20 про відмову у задоволенні первісного позову, суди виходили з того, що Банк розглянув (першу) вимогу Філії від 21.02.2020 № 015-03-1534-1 про сплату грошових коштів за банківською гарантією від 08.05.2019 № 17-17/42, яка діє до 06 березня 2020 року, та листом від 13.03.2020 №05/856 відмовив у її задоволенні.

Однак Філія звернулася до Банку (вдруге) з листом від 22.04.2020 № 015-03-3199-1, у якому повторно вимагала здійснити виплату коштів за банківською гарантією у розмірі 609999,95 грн.

Банк платіжним дорученням від 07.05.2020 № 3 сплатив бенефіціарові - Філії кошти у сумі 609999,95 грн.

За таких обставин, у справі № 910/7575/20, з урахуванням того, що Банк правомірно відмовив у виплаті коштів за першою вимогою, а повторна вимога, була надіслана Філією до Банку після закінчення строку дії банківської гарантії, суди дійшли висновку, що у Банка були відсутні підстави як для розгляду повторної вимоги, так і для її задоволення - виплати на користь останнього гарантійного платежу.

53. Натомість у справі, що розглядається, апеляційний суд виходив з того, що Банк не відмовляв Відповідачу в задоволенні його Вимоги про виплату коштів за банківською гарантією, а листом від 05.12.2019 року повідомив про залишення її на даний час без розгляду, оскільки ухвалою суду заборонено на даний час здійснювати будь-які виплати згідно банківської гарантії, а в подальшому листом від 12.03.2020 року Третя особа лише повідомила Відповідача про те, що відпали підстави, які слугували залишенню Відповідачем її вимоги без розгляду - заходи забезпечення, вжиті ухвалою суду першої інстанції у справі № 910/15637/19, скасовано постановою суду апеляційної інстанції від 20.02.2020, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.05.2020. З огляду на те, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, а тому у Відповідача були відсутні підстави для відмови бенефіціарові у виконанні його вимоги (яка подана у строк дії банківської гарантії) щодо виплати коштів за банківською гарантією.

54. Суд зазначає, що аналіз вищевикладеного переконливо свідчить про те, що спірні правовідносини у цій справі №910/17213/21 і правовідносини у справі №910/7575/20 очевидно є неподібними, оскільки вони різняться підставами позовних вимог та фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення. Суд зауважує, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

55. Відмінність фактичних обставин цієї справи №910/17213/21 від справи №910/7575/20, які мають істотне юридичне значення, полягає у тому, що (а) Банк в цій справі не відмовляв Відповідачу в задоволенні його Вимоги про виплату коштів за банківською гарантією, (б) бенефіціар не зверталася до банка-гаранта із вимогою повторно поза межами дії банківської гарантії.

56. Крім того, в постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/7575/20 взагалі відсутні правові висновки щодо застосування норми матеріального права, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 568 ЦК України, неправильне застосовування судом апеляційної інстанції якої, стало підставою для ініціювання Скаржником касаційного провадження у цій справі. З постанови Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/7575/20 вбачається, що Суд лише визнав обґрунтованими правові висновки судів попередніх інстанцій, якими вони обґрунтували свої рішення, та не робив власних висновків щодо застосування зазначеної норми права. У цьому контексті Суд зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови.

57. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду, на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

58. Суд, переглянувши рішення суду апеляційної інстанцій у межах, наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що зазначена Скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження.

59. Отже, з огляду на те, що аналіз висновків, зроблених в оскаржуваній постанові не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду, на яку посилається Скаржник у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження, відкритого за касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

60. Щодо підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Суд зазначає таке.

61. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

62. Зі змісту вказаної норми процесуального права вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

63. Отже, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були застосовано неправильно).

64. Скаржник у касаційній скарзі посилається на те, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норми процесуального права, передбаченої частиною першою статті 144 ГПК України, у контексті наслідків вчинення юридично значимих дій під час дії заборони вчинення таких дій. Необхідність у такому висновку Скаржник пов`язує з тією обставиною, що Третя особа (бенефіціар) звернулася з Вимогою до Відповідача (банку-гаранта) у період дії заборони, вжитої ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 у справі № 910/15637/19.

65. Однак Суд зазначає, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2020 у справі № 910/15637/19, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 25.05.2020, ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 скасовано, а у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

66. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 сформувала (конкретизувала) правовий висновок, який полягає у тому, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення.

67. Зважаючи на викладене, ухвала Господарського суду міста Києва від 08.11.2019 у справі № 910/15637/19 про забезпечення позову не призвела до правових наслідків в силу її скасування судом апеляційної інстанції.

68. Виходячи з вищевикладеного, Суд не вбачає підстав для формування правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми процесуального права, передбаченої частиною першою статті 144 ГПК України, оскільки зазначена норма права під час перегляду судом апеляційної інстанції цієї справи не застосовувалася та не підлягала застосуванню, а тому, відповідно, не могла бути застосована цим судом неправильно.

69. Отже, вищевказані доводи Скаржника про наявність передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження є необґрунтованими, а наявність такої виключної підстави для касаційного перегляду судового рішення є недоведеною.

70. Суд зазначає, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

71. Зважаючи на встановлені обставини справи, Суд не вбачає неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судових рішень. Доводи та аргументи Позивача зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду Скаржника з правовою оцінкою суду обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

72. Як зазначено вище, Суд в силу положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

73. Звертаючись з касаційною скаргою, Позивач не довів неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, не спростував висновки суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

74. Суд дійшов висновку, що касаційне провадження, відкрите на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, підлягає закриттю.

75. Касаційна скарга Позивача на рішення суду апеляційної інстанції, що ґрунтується на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, підлягає залишенню без задоволення.

76. Постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати

77. Понесені Скаржником судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції покладаються на нього.

Керуючись статтями 296, 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження у справі № 910/17213/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр" в частині підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 у справі № 910/17213/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова