Справа № 1/137
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.03.2023 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Матейко І.В., розглянувши заяву Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Галев ЛТД" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Чорнія М.В. про поновлення строку для пред"явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката наказу та заміну сторони у виконавчому документі вх.№3046/23 від 13.03.2023 у справі

за позовом: Закритого акціонерного товариства "Торгівельно-енергетична компанія "ІТЕРА УКРАЇНА"

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства "Оріана"

про стягнення заборгованості

за участю:

представник ТОВ "Галев ЛТД": Чорній Мар"ян Володимирович

представники позивача та відповідача в судове засідання не з"явилися

встановив: 13.03.2023 ліквідатор Українсько-канадського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Галев ЛТД" Чорній М.В. на електронну пошту суду направив заяву вх.№3046/23 про поновлення строку для пред"явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката наказу та заміну сторони у виконавчому документі.

Подана заява мотивована тим, що відповідно до постанови Господарського суду Львівської області від 01.08.2014 у справі №914/1126/14 Українсько-канадське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Галев ЛТД" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; 04.07.2019 ліквідатором призначений Чорній М.В. Ліквідатор вказав, що 18.11.2022 йому передали повідомлення б/н та дати про відступлення права вимоги до АТ "Оріана" та угоду про відступлення права вимоги від 07.04.2003 №11/1, в підтвердження чого подав Акт приймання- передавання документів. Також зазначив, що з метою отримання інформації щодо погашення АТ "Оріана" заборгованості, встановленої відповідно до рішення суду від 22.04.2001 у справі №1/137, 19.11.2022 направив на адресу останнього запит №02-01/6040.

22.11.2022 АТ "Оріана" надала лист - відповідь №853 відповідно до якого підтвердила наявність заборгованості перед ЗАТ "Торгівельно-енергетична компанія "ІТЕРА УКРАЇНА" згідно з рішенням господарського суду від 22.04.2001 у справі №1/137. У зв"язку з тим, що серед переданих йому документів відсутній оригінал виконавчого документа/наказу у справі №1/137, з метою здійснення повноважень ліквідатора просить суд поновити пропущений строк для пред"явлення до виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області, видати дублікат наказу та замінити сторону (стягувача) у виконавчому документі.

14.03.2023 суд постановив заяву Українсько-канадського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Галев ЛТД" про поновлення строку для пред"явлення виконавчого документу до виконання, видачу дублікату наказу та заміну сторони у виконавчому документі вх.№3046/23 від 13.03.2023 прийняти до розгляду; призначити розгляд заяви на 22.03.2023.

22.03.2023 представники позивача та відповідача в судове засідання не з"явилися; пояснень щодо поданої заяви не подали; про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином.

Представник Українсько-канадського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Галев ЛТД" в судовому засіданні подану заяву підтримав, просив суд її задоволити.

Суд, враховуючи положення ч.2 ст. 329 та ч.3 ст. 334 ГПК України, відповідно до яких неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку та заміну сторони виконавчого провадження, вважає за необхідне розглянути подану заяву без участі представників сторін за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали поданої заяви та процесуальні документи у справі 1/137, які знаходяться на зберіганні в архіві Господарського суду Івано-Франківської області, суд зазначає таке.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.

Згідно частини 1 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження"). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Зі змісту статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" випливає, що однією із вимог до виконавчого документа, зокрема, є строк пред`явлення рішення до виконання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред"явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред"явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення (ч.4 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження").

За змістом статей 115,116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017 на час видачі наказу) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно із пунктом 2 частини першої, пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 (редакція на час видачі наказу) накази господарських судів можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох місяців; строк пред"явлення наказу для виконання рішень господарських судів встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.118 ГПК України (в редакції станом на час видачі наказу) виданий стягувачеві наказ може бути пред`явлено до виконання не пізніше трьох місяців з дня прийняття рішення, ухвали, постанови або закінчення строку, встановленого у разі відстрочки виконання судового рішення або після винесення ухвали про поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання. У цей строк не зараховується час, на який виконання судового рішення було зупинено.

Як вбачається з поданої заяви та процесуальних документів у справі №1/137, які знаходяться на зберіганні в архіві Господарського суду Івано-Франківської області, у провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебувала справа №1/137 за позовом Закритого акціонерного товариства "Торгівельно-енергетична компанія "ІТЕРА УКРАЇНА" до Відкритого акціонерного товариства "ОРІАНА" про стягнення 4824289 грн 68 коп. заборгованості.

У зв`язку із спливом строків архівного зберігання документів матеріалів справи, вони були знищені, наявними є лише ухвала про порушення справи від 28.04.2001, рішення від 22.05.2001, відповідно до якого суд ухвалив позов задоволити та стягнути з ВАТ "Оріана" на користь ЗАТ "Торгівельно-енергетична компанія "ІТЕРА УКРАЇНА" 4824289 грн 68 коп. заборгованості та ухвала суду від 23.12.2002 про зміну способу виконання рішення суду та звернення стягнення заборгованості на належне ВАТ "Оріана" майно в сумі 4824289 грн 68 коп.

Згідно інформаційної системи "Діловодство спеціалізованого суду" (ДСС) неможливо встановити чи видавався господарським судом на виконання рішення суду наказ та його зміст, а також чи пред"являвся такий наказ до виконання.

Відновлені матеріали справи №1/137 (як в паперовому, так і в електронному вигляді) не містять виданий Господарським судом Івано-Франківської області наказ на примусове виконання рішення від 22.05.2001.

В приєднаних до поданої заяви документах наявна копія наказу №9807 від 28.12.2002 виданого на виконання ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2002 строк пред"явлення якого заявник просить поновити.

Таким чином, строк для пред`явлення наказу Господарського суду Івано-Франківської області від 28.12.2002, відповідно до діючої в той час редакції Закону України "Про виконавче провадження", розпочався з 29.12.2002 (наступний день після набрання ухвалою законної сили) та був дійсний для пред`явлення до виконання протягом трьох місяців, тобто до 29.03.2003.

Частиною 1 статті 329 ГПК України установлено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

З правової конструкції вказаної частини статті 329 Господарського процесуального кодексу України слідує, що пропущений строк для пред`явлення наказу до виконання може бути поновлено з причин, визнаних господарським судом поважними.

Вказана норма пов`язує можливість поновлення процесуального строку з обов`язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке поновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про поновлення строку. Якщо поновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього.

Поновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об`єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред`явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого терміну.

Із практики Європейського Суду випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі, у тому числі і на стадії виконання рішення суду. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Установлений Законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання покликаний забезпечити рівність процесуального становища сторін, адже боржник не може необмежений час знаходитися під загрозою процедур примусового виконання судового рішення, тож закон надав суду право продовжити вказаний строк і лише у тому разі, якщо причини пропуску вказаного строку суд визнає поважними.

ГПК України не пов`язує право суду поновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Причини поважності пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин та наданих заявником доказів на їх підтвердження.

Отже, в кожному випадку суд з врахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування заяви про поновлення строку для пред`явлення наказу до виконання, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Станьо проти Бельгії" від 07.07.2009 року суд вказав, що встановлені законом строки позовної давності переслідували законну мету забезпечення правової визначеності, оскільки вони захищали потенційних відповідачів від прострочених вимог і означали, що суди звільняються від необхідності винесення рішень, заснованих на доказах, які з часом набули властивість невизначеності або неповноти. Аналогічно і строк пред`явлення наказу до виконання має на меті забезпечення правової визначеності, оскільки він захищає боржника від прострочених вимог стягувача.

За приписами статтей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Надавши правову оцінку доводам та обставинам, наведеним стягувачем у заяві про поновлення строку пред`явлення наказу суду до виконання та дослідивши подані заявником докази на підтвердження викладених у заяві доводів, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на пред`явлення наказу до виконання, виходячи зокрема з того, що можливість вчасного пред`явлення наказу до виконання залежала виключно від волевиявлення Закритого акціонерного товариства "Торгівельно-енергетична компанія "ІТЕРА УКРАЇНА" та Українсько-канадського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Галев ЛТД", який з моменту набуття ним права вимоги щодо заборгованості ВАТ "Оріана" (07.04.2003), знаючи про наявність рішення не вчиняв дій, щодо виконання рішення, тобто мало суб`єктивний характер, що спричинило негативні наслідки для товариства.

Посилання ліквідатора на те, що йому стало відомо про наявність заборгованості лише 18.11.2022, суд не вважає поважною причиною пропуску строку для пред"явлення наказу до виконання, оскільки такий строк закінчився ще до відступлення права вимоги та порушення справи про банкрутство Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Галев ЛТД", виключно через волевиявлення особи, яка була наділена таким правом (правом на пред"явлення спірного наказу до виконання з 29.12.2002 до 29.03.2003). Інших доказів в підтвердження поважних причин пропуску строку для пред"явлення наказу до виконання заявник не подав, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що заявник не навів переконливих аргументів поважності причин пропуску строку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про поновлення строку для пред"явлення наказу до виконання.

Щодо вимоги заявника про видачу дубліката наказу.

Відповідно до п. 19.4 "Перехідних положень" Розділу XI Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

ГПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Як вбачається із доданої до заяви копії та діючої в той час редакції Закону України "Про виконавче провадження", наказ Господарського суду Івано-Франківської області від 28.12.2002 № 9807 мав бути пред`явлений до виконання у строк до 29.03.2003 року.

Тоді як, заявник звернувся до суду з заявою про видачу дубліката наказу - 13.03.2023 року, майже через 20 років, тобто з пропуском строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд враховуючи те, що заявник звернувся до суду з заявою про видачу дубліката наказу після закінчення строку, встановленого для його пред`явлення до виконання, а також відмову у задоволенні його заяви про поновлення строку для пред`явлення його до виконання, дійшов висновку, що подана заява не узгоджується з положеннями пункту 19.4 "Перехідних положень" Розділу XI Господарського процесуального кодексу України, а тому не належить до задоволення.

Щодо вимоги заявника про заміну сторони (стягувача) у виконавчому документі.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ГПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Відповідно до приписів п. 5 ст. 334 ГПК України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено ст. 11 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Так на підставу заміни сторони у виконавчому документі заявник покликався на договір про відступлення права вимоги від 07.04.2003 №11/1.

Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов"язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд іншихих справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення господарських справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ГПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, досягнення цієї процесуальної мети неможливе.

Відтак за відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред"явлення виконавчого документу до виконання, відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Галев ЛТД" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Чорнія М.В. про поновлення строку для пред"явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката наказу та заміну сторони у виконавчому документі вх.№3046/23 від 13.03.2023.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 329 Господарського процесуального кодексу України, пп. 19.4 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Українсько-канадського спільного підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Галев ЛТД" про поновлення строку для пред"явлення виконавчого документа до виконання, видачу дубліката наказу та заміну сторони у виконавчому документі вх.№№3046/23 від 13.03.2023 у справі №1/137 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строк, визначений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання: 27.03.2023.

Суддя Т.В.Максимів