ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2023 р. Cправа № 902/1011/22

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Шейгець І.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут", 21036, Вінницька обл., місто Вінниця(з), Хмельницьке шосе, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 39593306

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс", 22400, Вінницька обл., Хмільницький р-н, місто Калинівка, вул. Нестерчука В., будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 32495389

про стягнення 5 281 439,11 гривень

за участю представників:

від позивача - адвокат Бобко Т.Є., згідно довіреності;

від відповідача - не з`явився

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області 12.10.2022 року надійшла позовна заява вих.№217007.2-Ск-2610-1022 від 12.10.2022 року (вх. № 1014/22 від 12.10.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" про стягнення 5 281 439,11 гривень заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем укладеного між сторонами договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР217-9626-21/41АР217/10338-21 від 20.10.2021 року, у тому числі 3 795 259,69 гривень основного боргу, 65 185,27 гривень 3% річних, 593 382,37 гривень інфляційних втрат та 827 611,78 гривень пені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2022 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 17.10.2022 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №902/1011/22 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.11.2022 року о 10:00 год.

28.10.2022 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення № 217007.2-Ск-2796-1022 від 21.10.2022 (вх. № 01-34/9108/22 від 28.10.2022).

Представником відповідача у судовому засіданні подано клопотання № б/н від 15.11.2022 у якому останнім зазначено, що довіреність на захист інтересів довірителя йому було надано 14.11.2022 та можливості ознайомлення з матеріалами справи для підготовки позиції захисту інтересів довірителя не було, відтак представник відповідача просить надати матеріали справи для ознайомлення та відкласти підготовче засідання у справі.

У судовому засіданні 15.11.2022 року суд постановив ухвалу про задоволення клопотання представника відповідача та оголошення перерви у підготовчому засіданні у справі № 902/1011/22 до 01.12.2022 року о 12:00, яку занесено до протоколу судового засідання.

01.12.2022 до суду від представника відповідача надійшло клопотання № б/н від 01.12.2022 (вх. № 01-34/10301/22 від 01.12.2022) у якому останній зазначає, що перебуватиме на дату та час розгляду справи у відрядженні поза межами міста та не матиме можливості бути присутнім у судовому засіданні, відтак просить перенести розгляд справи на іншу дату та час.

У судовому засіданні 01.12.2022 року суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/1011/22 на 15.12.2022 року о 15:00, яку занесено до протоколу судового засідання.

15.12.2022 до суду від відповідача надійшло клопотання № б/н від 14.12.2022 (вх. № 01-34/10827/22 від 15.12.2022) про перенесення розгляду справи на іншу дату та час у зв`язку з необхідністю збору, формування та подання додаткових доказів по справі.

Ухвалою від 15.12.2022 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/1011/22, призначено справу № 902/1011/22 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 17.01.2023 року о 10:00 год.

02.01.2023 до суду від відповідача надійшли пояснення № б/н від 14.12.2022 (вх. № 01-34/27/23 від 02.01.2023) по справі № 902/1011/22.

У судовому засіданні 17.01.2023 року суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті у справі № 902/1011/22 до 16.02.22 о 10:00 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

16.02.2023 від позивача надійшли письмові пояснення № 217007.2-Ск-169-0223 від 13.02.2023 (вх. № 01-34/1511/23 від 16.02.2023)

У судовому засіданні 16.02.22 року суд постановив ухвали про задоволення клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання для врегулювання спору мирним шляхом та про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті у справі № 902/1011/22 до 02.03.22 о 12:00 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

02.03.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання № б/н від 02.03.2023 (вх. № 01-34/1957/23 від 02.03.2023) у якому останній зазначає, що між позивачем та відповідачем було проведено переговори щодо мирного врегулювання спору, однак сторонами станом на 02.03.2023 не врегульовано основних умов такої угоди, перемови тривають, відтак для узгодження умов мирової угоди просить перенести розгляд справи на іншу дату та час.

У судовому засіданні 02.03.2023 року суд постановив ухвалу про відкладення судового засідання з розгляду справи по суті у справі № 902/1011/22 на 16.03.2023 року о 15:00, яку занесено до протоколу судового засідання.

16.03.2023 до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення № б/н від 16.03.2023 (вх. № 01-34/2505/23 від 16.03.2023).

На визначену судом дату у судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином ухвалою суду від 03.03.2023 року, яку було надіслано відповідачу за адресою його місцезнаходження згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також ухвалу суду від 03.03.2023 року було надіслано на відому суду електронну адресу відповідача.

Направлення судом ухвали рекомендованою кореспонденцією на чинну адресу учасника є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання кореспонденції адресатом перебуває поза межами контролю суду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Верховного Суду від 18.03.2021 по справі №911/3142/19.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України сторони було належним чином повідомлено про судові засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а відповідач у свою чергу не скористався наданим йому правом участі у судовому засіданні і його неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні подав заяву про долучення актів та акту звіряння до матеріалів справи. Судом долучено подані документи до матеріалів справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити заявлені позовні вимоги.

За наслідками розгляду справи, у судовому засіданні 16.03.2023 року суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі та орієнтовний час повернення.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення представники сторін не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" про стягнення 5 281 439,11 гривень заборгованості, у тому числі 3 795 259,69 гривень основного боргу, 827 611,78 гривень пені, 65 185,27 гривень 3% річних, 593 382,37 гривень інфляційних втрат.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що заявлена до стягнення заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР217-9626-21/41АР217-10338-21 від 20.10.2021 року в частині оплати за поставлений природний газ.

Відповідач у поданих до суду поясненнях підтвердив укладення між ТОВ " Укрхімресурс " та ТОВ "Вінницягаз Збут" договору постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР217-9626-21/41АР217-10338-21 від 20.10.2021 року та зазначив, що ним було здійснено часткову оплату за спожитий природний газ. Натомість у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин відповідач зазначає, що був змушений зупинити виробничу діяльність, про що ним було повідомлено позивача листом № 35 від 08.04.2022.

Відповідач зауважує, що у зв`язку із встановленням факту дії форс-мажорних обставин, зупинки виробництва, пов`язаної з цими особливостями, було унеможливлено здійснення фінансово-господарської діяльності, оскільки це призвело би до завдання ТОВ "Укрхімресурс" збитків.

З урахуванням викладеного, відповідач зазначає про право суду зменшити розмір неустойки та не погоджується із нарахованим ТОВ "Вінницягаз збут" розміром штрафних санкцій, зазначає, що розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір збитків, такі збитки не були завдані, що підтверджується й тим, що позивач не надає суду жодних доказів, які б свідчили про завдання йому збитків, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору.

Відтак відповідач вважає, що позовні вимоги ТОВ "Вінницягаз збут" є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

У письмових поясненнях № 217007.2-Ск-169-0223 від 13.02.2023 позивач зазначив, що на виконання умов договору позивачем складались та надавались відповідачу акти-приймання-передачі природного газу за спірний період, однак відповідачем вказані акти приймання - передачі природного газу за лютий та березень 2022 року підписані не були.

ТОВ "Вінницягаз Збут" листом від 14.04.2022 вих. № 217007.2.Сл-896-0422 повторно направило на адресу ТОВ "Укрхімресурс" акти приймання-передачі природного газу за січень, лютий та березень 2022 року, які отримано відповідачем 18.04.2022. Підписані акти не повернуті відповідачем позивачу, обгрунтованої відмови від їх підписання не надано.

Обсяги постачання природного газу підтверджуються інформацію про споживання природного газу ТОВ "Укрхімресурс" з ресурсу ТОВ "Вінницягаз Збут", згідно остаточних алокацій інформаційної платформи добового балансування оператора ГТС за період грудня 2021 р., січня - березня 2022 р., листом АТ "Вінницягаз" із зазначенням обсягів розподіленого природного газу ТОВ "Укрхімресурс".

Факт здійснення господарської операції з постачання природного газу підтверджується також податковими накладними.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" (далі - відповідач, споживач) укладено договір постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 41АР217-9626-21/41АР217-10338-21 від 20.10.2021 року (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1.-1.4. договору постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2021 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. Річний плановий обсяг постачання газу - до 750 000 куб.м. Планові обсяги постачання газу по місяцях визначено у додатку 1, що є невід`ємною частиною цього договору. Передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення). Перелік точок комерційного обліку споживача вказаний в додатку 2, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно пункту 2.1.1. договору постачання газу здійснюється за наявності діючого між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу газу.

Пунктом 2.3. договору сторони визначили, що обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1 договору), що підлягає сплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу) визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур передбачених Кодексом ГРМ.

Постачання та споживання підтверджених обсягів газу протягом місяця здійснюється, як правило, в рівномірному режимі, виходячи з середньодобової норми (добова норма), яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця, або згідно узгодженого сторонами графіку до 25-го числа місяця, що передує місяцю постачання у випадку, якщо споживання здійснюється протягом місяця нерівномірно.

У разі нерівномірного щодобового споживання газу, який підлягає постачанню у місяці постачання, cпоживач зобов`язаний до 10:00 год. дня що передує дню, з якою змінюється плановий обсяг газу надати постачальнику заявку про збільшення/зменшення плановою обсягу газу із зазначенням планованих щодобових обсягів споживання газу на наступний (залишковий) період місяця постачання.

У разі необхідності коригування обсягів планового споживання природною газу у газовій добі споживання споживач зобов`язаний надіслати скориговану заявку про збільшення/зменшення планового обсягу газу на добу постачання не пізніше ніж 18:00 год. газової доби постачання природною газу. Заявка також має містити плановані щодобові обсяги споживання газу на наступний (залишковий) період місяця постачання. Заявки надаються споживачем на електронну адресу постачальника , з наступним направленням заявок у письмовому вигляді на адресу постачальника.

Не підлягають зміні обсяги газу, що вже фактично надані споживачу.

Обсяг споживання природного газу споживачем у розрахунковому періоді не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом розрахункового періоду в розмірі ± 3% від підтвердженого обсягу природного газу у відповідну газову добу (п. 2.4. договору).

Згідно пункту 2.5 договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється у наступному порядку:

За підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний об`єм (обсяг) розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період що складений між оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог Кодексу ГРМ (п. 2.5.1. договору).

На підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГТС постачальник протягом трьох робочих днів готує та надає споживачу два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника або з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (п. 2.5.2. договору).

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу (п. 2.5.3. договору).

У випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ чи оператора ГТС. Споживач у такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів, спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.

У випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу або неподання письмової обґрунтованої відмови від його підписання протягом 2 календарних днів з дати отримання, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних постачальника (п. 2.5.4. договору).

Сторони домовилися, що до моменту обміну оригіналами актів приймання-передачі газу, скановані копії підписаних сторонами актів приймання-передачі газу, надіслані сторонами одна одній по електронній пошті за адресами, які зазначені в розділі 10 договору, мають силу оригіналу (п. 2.5.5. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватись, про що сторони укладатимуть додаткові угоди. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається.

Згідно пунктів 3.2., 3.3. договору ціна одного кубічного метру (куб.м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 31,25833233 грн., крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 грн. Ціна одного кубічного метру природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 31,39490833 грн. Податок на додану вартість становить 6,27898167 грн. Всього ціна одного кубічного метру природного газу становить 37,67389000 грн. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2. та 3.3. цього договору, застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором (п. 3.4. договору).

За умовами пунктів 3.5., 3.6. договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом 2 цього договору. Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором.

Згідно пункту 4.1. договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць.

Відповідно до пункту 4.2. договору оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% (сто відсотків) здійснюється споживачем до 28-го числа місяця, що передує місяцю поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 4.3 договору сторони передбачили, що у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахунковою періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу.

Згідно пунктів 4.4.-4.7. договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника. В платіжних дорученнях покупець повинен обов`язково зазначати номер договору, дату його підписання. У разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості газу, сторони, за взаємною згодою можуть укласти графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до цього договору. Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від виконання поточних зобов`язань за договором. У разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення. У разі переплати вартості газу сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати газу на наступний розрахунковий період.

За умовами пункту 4.9. договору звірка розрахунків здійснюється сторонами протягом десяти днів з дати пред`явлення вимоги про це однієї із сторін на підставі відомостей про фактичну оплату вартості газу споживачем та актів приймання-передачі газу.

Податкові накладні та додатки до них оформлюються сторонами в електронній формі, згідно з вимогами норм Податкового кодексу України та прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів (п. 4.10. договору).

Положеннями пункту 9.1. сторони передбачили, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до Реєстру споживачів ТОВ "Вінницягаз Збут" в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2021 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатком 1 та додатком 2 до договору сторони визначили планові обсяги постачання газу у 2021 році по місяцях та перелік ЕІС-код точок комерційного обліку споживача (56ХО0000WDRAT009).

Договір з додатками підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін, факт укладення договору сторонами не заперечується.

01.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" укладено додаткову угоду № ДУ-1/41АР217-10338-21 (далі - додаткова угода № ДУ-1/41АР217-10338-21).

За умовами пунктів 1-3 додаткової угоди № ДУ-1/41АР217-10338-21 сторони виклали з 01.01.2022 року пункти 1.1., 1.2. договору в новій редакції, якою домовились про постачання природного газу споживачу на 2021-2022 роки, встановили річний плановий обсяг постачання газу в 2022 року до 2 113 600 куб. м. та визначили планові обсяги постачання газу у 2022 р. по місяцях, куб.м.

Згідно пункту 4 додаткової угоди № ДУ-1/41АР217-10338-21 сторони домовились викласти викласти п. 9.1. договору в наступній редакції: "9.1 Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін (за наявності) і діє в частині постачання газу з газової доби, з якої споживач включений до реєстру споживачів ТОВ "Вінницягаз Збут" в інформаційній платформі оператора ГТС до 31.12.2022 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення."

Відповідно до пункту 5 додаткової угоди № ДУ-1/41АР217-10338-21 згідно п. 3.3 договору, сторони домовились про узгодження ціни на газ за договором, починаючи з 01.01.2022 року на рівні: ціна одного кубічного метра (куб. м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 54,59166667 гривень, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,136576 гривень без ПДВ; ціна одного кубічного метру (куб. м.) природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 54,72824267 грн. Податок на додану вартість становить 10,94564853 грн. Всього ціна газу за один кубічний метр становить 65,6738912 грн.

Всі інші положення договору залишаються незмінними та обов`язковими для виконання сторонами (пункт 6 додаткової угоди № ДУ-1/41АР217-10338-21).

Додаткова угода підписана уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками сторін.

02.01.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" укладено додаткову угоду № ДУ-2/41АР217-10338-21 за умовами якої згідно п. 3.3 договору, сторони домовились про узгодження ціни на газ, починаючи з 02.01.2022 року: ціна одного кубічного метра (куб. м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 44,03009067 гривень, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 гривень без ПДВ; ціна одного кубічного метру (куб. м.) природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 44,16666667 грн. Податок на додану вартість становить 8,83333333 грн. Всього ціна газу за один кубічний метр становить 53,00000000 грн.

Додаткова угода підписана уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками сторін.

01.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" укладено додаткову угоду № ДУ-3/41АР217-10338-21 за умовами якої згідно п. 3.3 договору, сторони домовились про узгодження ціни на газ, починаючи з 01.02.2022 року: ціна одного кубічного метра (куб. м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 35,00000000 гривень, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,13657600 гривень без ПДВ; ціна одного кубічного метру (куб. м.) природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 35,13657600 грн. Податок на додану вартість становить 7,02731520 грн. Всього ціна газу за один кубічний метр становить 42,16389120 грн.

Додаткова угода підписана уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплено печатками сторін.

На підтвердження узгодженої вартості природного газу за березень 2022 року позивачем до позову долучено додаткову угоду № ДУ-4/41АР217-10338-21 від 09.03.2022 згідно якої починаючи з 01.03.2022 року ціна одного кубічного метра (куб. м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 40,83333333 гривень, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,12416000 гривень без ПДВ; ціна одного кубічного метру (куб. м.) природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 40,95749333 грн. Податок на додану вартість становить 8,19149867 грн. Всього ціна газу за один кубічний метр становить 49,14899200 грн.

Додаткова угода підписана лише уповноваженим представником позивача, підпис скріплено печаткою позивача. Підпису уповноваженої особи та печатки з боку ТОВ "Укрхімресурс" додаткова угода не містить.

Позивач зазначає, що на виконання умов укладеного договору протягом грудня 2021, січня-березня 2022 року позивачем поставлено відповідачу природний газ у загальній кількості 159 311,46 куб.м. на загальну суму 6 582 067,69 гривень, у тому числі:

- у грудні 2021 - 63 354,43 куб. м. на суму 2 386 807,91 гривень згідно акту приймання-передачі природного газу № ЗВІ81025115 від 31.12.2021;

- у січні 2022 - 13 729,96 куб.м. на суму 727 687,88 гривень згідно акту приймання-передачі природного газу № ЗВІ82000348 від 31.01.2022;

- у лютому 2022 - 82 147,09 куб. м. на суму 3 463 640,96 гривень згідно акту приймання-передачі природного газу № ЗВІ82002754 від 28.02.2022.

- у березні 2022 - 79,98 куб. м. на суму 3 932,12 гривень згідно акту приймання-передачі природного газу № ЗВІ82004056 від 31.03.2022.

Обсяг поставленого позивачем природного газу відповідачу у загальній кількості 159 311,46 куб.м. підтверджується витягом з Інформаційної платформи Оператора ГТС стосовно періоду перебування ТОВ КД "Укрхімресурс" в Реєстрі споживачів (комерційному потфелі) ТОВ "Вінницягаз Збут" із зазначенням фактичного обсягу спожитого природного газу за період з 21.10.2021 по 20.05.2022 (т. 1 а.с. 42) та листом АТ "Вінницягаз" № 210-Сп-4186-0522 від 23.05.2022 (т. 1 а.с. 43).

Вказаний обсяг поставленого та отриманого відповідачем газу за грудень 2021, січень-березень 2022 року відображені у актах приймання-передачі природного газу № ЗВІ81025115 від 31.12.2021, № ЗВІ82000348 від 31.01.2022, № ЗВІ82002754 від 28.02.2022, № ЗВІ82004056 від 31.03.2022. Вартість поставленого та отриманого відповідачем газу за вказаний період згідно вказаних актів становить 6 582 068,87 гривень.

Акти приймання-передачі природного газу № ЗВІ81025115 від 31.12.2021, № ЗВІ82000348 від 31.01.2022 підписані відповідальними особами постачальника та споживача та скріплені печатками позивача та відповідача без заперечень та зауважень (т. 1 а.с. 26, 27).

Акти приймання-передачі природного газу № ЗВІ82002754 від 28.02.2022, № ЗВІ82004056 від 31.03.2022 підписані відповідальними особами постачальника.

Як вбачається із листа вих. № 217007.2- Сл-896-0422 від 14.04.2022 позивачем було 14.04.2022 направлено за адресою місцезнаходження відповідача акти приймання-передачі природного газу за січень-березень 2022 року № ЗВІ82000348 від 31.01.2022, № ЗВІ82002754 від 28.02.2022, № ЗВІ82004056 від 31.03.2022 та додаткові угоди № ДУ-2/41АР217-10338-21 та № ДУ-3/41АР217-10338-21 (т. 1 а.с. 32-36).

Листом № 217007.2-Сл-1325-0522 від 24.05.2022 повторно направлено для підпису акт приймання-передачі природного газу за березень 2022 року, додаткову угоду № ДУ-4/41АР217-10338-21 від 09.03.2022 (т. 1 а.с. 37-40).

Матеріали справи не містять доказів пред`явлення відповідачем позивачу будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов договору, кількості та вартості поставленого природного газу у визначеному договором порядку.

Із виписок по банківському рахунку позивача вбачається, що відповідач оплату за поставлений природний газ здійснив частково у сумі 2 786 808,00 гривень (т. 1 а.с. 30,31).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по оплаті поставленого природного газу, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення 5 281 439,11 гривень заборгованості, у тому числі 3 795 259,69 гривень основного боргу, 827 611,78 гривень пені, 65 185,27 гривень 3% річних, 593 382,37 гривень інфляційних втрат.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача за договором постачання природного газу для потреб непобутових споживачів №41АР217-9626-21/41АР217/10338-21 від 20.10.2021 року 5 281 439,11 гривень заборгованості, що складається з 3 795 259,69 гривень основного боргу, 65 185,27 гривень 3% річних, 593 382,37 гривень інфляційних втрат та 827 611,78 гривень пені.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з виконанням умов вказаного договору, а саме поставка газу позивачем, його прийняття та оплата відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні вимоги передбачені статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 28 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Згідно положень частини 1, 2, 3 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч. 2 ст. 714 ЦК України).

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором постачання енергетичного ресурсу через приєднану мережу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору постачання природного газу, додаткових угод № ДУ-1/41АР217-10338-21 від 01.12.2021, № ДУ-2/41АР217-10338-21 від 02.01.2022, № ДУ-3/41АР217-10338-21 від 01.02.2022 до нього здійснено поставку відповідачу газу у грудні 2021, січні-лютому 2022 в обсязі 159 231,48 куб. м на суму 6 578 136,75 гривень.

Вказані договір, та додаткові угоди до нього підписані та скріплені печатками сторін у відповідності до вимог пункту 9.3 договору, за умовами якого сторони погодили, що всі зміни та доповнення до договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріплюються їх печатками (за наявності).

Відповідно до п. 1, 2 розділу IX Кодексу газорозподільних мереж, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1379/27824 комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГТС) та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним Операторам ГРМ та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними.

Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та Оператором ГРМ, та з урахуванням вимог нього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що обсяг фактично спожитого відповідачем газу, зокрема, у грудні 2021, січні, лютому 2022 року - 159 231,48 куб. м підтверджується даними з інформаційної платформи Оператора газотранспортної системи України (т.1 а. с. 42,43).

Вартість спожитого відповідачем газу узгоджена сторонами шляхом укладення додаткових угод № ДУ-1/41АР217-10338-21 від 01.12.2021, № ДУ-2/41АР217-10338-21 від 02.01.2022, № ДУ-3/41АР217-10338-21 від 01.02.2022 та складає 6 578 136,75 гривень.

Здійснення господарської операції з поставки позивачем на користь відповідача та відповідно прийняття відповідачем газу у грудні 2021, січні, лютому 2022 року, фактичний обсяг та вартість поставленого відповідачу газу у грудні 2021, січні, лютому 2022 року підтверджується актами приймання-передачі природного газу № ЗВІ81025115 від 31.12.2021, № ЗВІ82000348 від 31.01.2022, що підписані сторонами та скріплені печатками сторін. Акт приймання-передачі природного газу № ЗВІ82002754 від 28.02.2022 надісланий постачальником споживачу 14.04.2022 року. Зауважень та заперечень щодо об`єму та вартості отриманого газу матеріали справи не містять.

Із матеріалів справи також вбачається, що на підтвердження здійснення господарської операції з постачання газу у грудні 2021, січні, лютому, березні 2022 року з погодженими сторонами обсягом поставленого газу, вартістю та загальною сумою постачання газу позивачем виписано та зареєстровано податкові накладні № 1480 від 31.12.2021, № 689 від 31.01.2022, № 1091 від 28.02.2022 року (т. 1 а.с. 109-116).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Відповідно до вимог пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець передбачив, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

Таким чином, обставини щодо поставки позивачем на користь відповідача та відповідно прийняття відповідачем газу у грудні 2021, січні, лютому, березні 2022 року, фактичний обсяг та вартість поставленого відповідачу газу у грудні 2021, січні, лютому, березні 2022 року, які входять до предмета доказування у цій справі не заперечені відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням проведених відповідачем оплат у розмірі 2 786 808,00 гривень, заборгованість відповідача за спожитий природний газ в лютому 2022 року склала 3 791 328,75 гривень.

Окрім того, предметом спору у цій справі є заборгованість за березень 2022 року.

Згідно акту приймання-передачі природного газу № ЗВІ82004056 від 31.03.2022 обсяг спожитого відповідачем газу у березні 2022 року складає 79,98 куб. м на суму 3 932,12 гривень.

Обсяг фактично спожитого відповідачем газу, зокрема, у березні 2022 року - 79,98 куб. м підтверджується даними з інформаційної платформи Оператора газотранспортної системи України (т.1 а. с. 42,43) та не заперечується відповідачем.

Визначаючи вартість спожитого відповідачем природного газу за березень 2022 року позивач застосовує умови додаткової угоди № ДУ-4/41АР217-10338-21 від 09.03.2022 згідно якої починаючи з 01.03.2022 року ціна одного кубічного метра (куб. м.) природного газу без урахування податку на додану вартість становить 40,83333333 гривень, крім того компенсація вартості послуги доступу до потужності становить 0,12416000 гривень без ПДВ; ціна одного кубічного метру (куб. м.) природного газу з урахуванням компенсації вартості послуги доступу до потужності складає 40,95749333 грн. Податок на додану вартість становить 8,19149867 грн. Всього ціна газу за один кубічний метр становить 49,14899200 грн.

Разом з тим додаткова угода відповідно до пункту 9.3 договору не підписана з боку відповідача, а тому не може змінювати регулювання спірних правовідносин сторін.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що узгодженою сторонами є вартість спожитого відповідачем природного газу за березень 2022 року у редакції додаткової угоди № ДУ-3/41АР217-10338-21 від 01.02.2022 року за умовами якої ціна газу за один кубічний метр становить 42,16389120 грн.

Таким чином, вартість спожитого відповідачем природного газу виходячи із обсягу спожитого відповідачем газу у березні 2022 року (79,98 куб. м) та узгодженої сторонами ціни складає 3 372,27 гривень (79,98 куб. м * 42,16389120 гривень = 3 372,27 гривень).

Оскільки судом не встановлено та позивачем не доведено обставини щодо узгодження вартості спожитого газу у редакції додаткової угоди ДУ-4/41АР217-10338-21 від 09.03.2022 належними та допустимими доказами, суд не вбачає правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача 558,67 гривень основного боргу, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

Згідно пункту 4.2. договору відповідач мав здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ до десятого числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями частини 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Проте, як встановлено судом, відповідачем не були виконані зобов`язання за договором постачання природного газу щодо здійснення оплати вартості поставленого за спірний період природного газу на суму 3 794 701,02 гривень на рахунок постачальника.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, в той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за поставлений газ належним чином не виконав, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що зобов`язання відповідача за договором в частині сплати заборгованості в сумі 3 794 701,02 гривень є невиконаними та на день розгляду справи доказів здійснення повного розрахунку за поставлений позивачем та спожитий відповідачем газ матеріали справи не містять.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо сплати заборгованості за поставлений природний газ за лютий 2022 року у розмірі 3 791 328,75 гривень та за березень у розмірі 3 372,27 гривень, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору постачання природного газу в частині повної та своєчасної оплати поставленого газу, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу у розмірі 3 794 701,02 гривень.

Здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу з урахуванням здійснених відповідачем розрахунків, обсягу та узгодженої вартості спожитого газу суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 3 794 701,02 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 558,67 гривень основного боргу слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю вимог в цій частині.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 65 185,27 гривень 3% річних, 593 382,37 гривень інфляційних втрат та 827 611,78 гривень пені, нарахованих відповідачу у зв`язку із несвоєчасною оплатою за договором.

Щодо позовних вимог про стягнення пені суд враховує таке.

Приписами статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Верховний Суд у постановах від 20.09.2020 року у справі №916/1777/19 та від 20.08.2021 року у справі №910/13575/20 зазначив, що за змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Положеннями пункту 6.2.1. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи № 910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи № 916/804/17.

При цьому, у кожному конкретному випадку господарські суди повинні належним чином проаналізувати умови укладених між сторонами договорів щодо нарахування штрафних санкцій, та встановити, чи містить відповідний пункт договору або певний термін, шляхом вказівки на подію (день сплати заборгованості, день фактичної оплати, фактичний момент оплати), або інший строк, відмінний від визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців (постанова Верховного Суду від 20.08.2021 року у справі №910/13575/20).

Дослідивши умови договору, суд дійшов висновку, що пункт 6.2.1. договору не містить іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 ГК України, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, із зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.08.2021 року у справі №910/13575/20).

Таким чином, умову, передбачену у пункті 6.2.1. укладеного сторонами у цій справі договору, неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частини 6 статті 232 ГК України у подібних правовідносинах викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.11.2019 у справі №904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі № 911/634/19.

Тобто, у спірних правовідносинах правомірним є строк нарахування пені протягом 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" перерахунок пені в межах шести місяців на суму заборгованості з урахуванням узгодженої сторонами вартості спожитого природного газу, суд дійшов висновку, що сума пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від розміру заборгованості складає 699 736,85 гривень.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 699 736,85 гривень, в іншій частині вимог про стягнення пені в сумі 127 874,93 слід відмовити у зв`язку із їх необгрунтованістю.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, нараховані позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних відповідають вимогам чинного законодавства та заявлені правомірно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є помилковим, оскільки до цього розрахунку включено невріну суму заборгованості за березень 2022 року.

В межах визначеного позивачем періоду нарахування, вірним є нарахування інфляційних втрат і 3 % річних на залишок боргу за лютий 2022 в сумі 3 791 328,75 гривень та суму боргу за березень 2022 у розмірі 3 372,27 гривень.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" розрахунок 3% річних в межах визначеного позивачем періоду прострочення з урахуванням сум простроченої заборгованості з огляду на узгоджену сторонами вартість спожитого природного газу, суд дійшов висновку, що сума 3% річних становить 65 177,10 гривень.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 65 177,10 гривень, в іншій частині вимог про стягнення 3 % річних в сумі 8,17 гривень слід відмовити у зв`язку із необгрунтованістю позовних вимог в цій частині.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" розрахунок інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду прострочення з урахуванням сум простроченої заборгованості з огляду на узгоджену сторонами вартість спожитого природного газу, суд дійшов висновку, що сума інфляційних втрат становить 673 450,95 гривень.

Приймаючи до уваги, що відповідно до приписів статті 14 ГПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а також те, що сума інфляційних втрат визначена позивачем є меншою ніж сума інфляційних втрат визначена судом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат є обгрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 593 382,37 гривень.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про необгрунтованість заявлених позовних вимог, посилаючись на форс-мажорні обставини, пов`язані з військовою агресією російської федерації проти України та запровадженням у зв`язку з цим воєнного стану в Україні, зупинення виробничої діяльності з огляду на вказані обставини.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Положеннями статі 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно частини 1 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Відповідно до пункту 6.4. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається із матеріалів справи відповідач посилається на повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин листом № 35 від 08.04.2022 року (т. 1 а.с. 99). Разом з тим доказів надіслання вказаного листа позивачу матеріали справи не містять. Таким чином суду не подано належних доказів щодо повідомлення позивача у порядку, передбаченому договором про дію форс-мажорних обставин, що об`єктивно перешкоджають або унеможливлюють належне виконання взятих на себе зобов`язань за договором.

Судом встановлено, що про планові обсяги постачання газу у лютому, березні 2022 відповідачу було відомо 01.01.2022 при укладенні додаткової угоди № ДУ-1/41АР217-10338-21 від 01.01.2022 року.

Також додаткову угоду № ДУ-3/41АР217-10338-21 від 01.02.2022 щодо вартості спожитого природного газу сторонами укладено 01.02.2022 року.

Згідно умов договору (пункту 4.2. договору) оплата газу за договором здійснюється споживачем в розмірі 100% (сто відсотків) до 28-го числа місяця, що передує місяцю поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним.

Таким чином планові поставки природного газу відповідачем за лютий 2022 мали бути оплачені до 28 січня 2022 року, тобто до введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, та за березень 2022 - до 28.02.2022.

Суд звертає увагу на те, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин та саме лише посилання на наявність форс-мажорних обставин не ставить у пряму залежність неможливість виконання відповідачем зобов`язання за договором, що виникло до настання таких обставин.

Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи № 915/531/17, від 26.05.2020 зі справи № 918/289/19, від 17.12.2020 зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Відповідні висновки також було викладено у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 по справі № 922/2394/21.

У постанові від 16.07.2019 по справі № 917/1053/18 Верховним Судом зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Крім того, судом враховано, що сам лише факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу в Україні автоматично не звільняє сторону від виконання будь-яких зобов`язань та від відповідальності, якщо такі обставини прямо не перешкоджають фізично чи юридично виконати конкретний обов`язок за договором. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Отже, форс-мажор (в даному випадку військова агресія російської федерації) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності. Відповідач, який посилається на вищезгадані обставини, повинен довести, що саме військова агресія призвела до унеможливлення виконання конкретного зобов`язання за договором.

Суд також враховує, що лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24.02.2022 та надзвичайність і невідворотність цих обставин не є автоматичною підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки стороною договору має бути доведено не лише настання цих обставин, але і їх безпосередній, прямий вплив на можливість належного виконання зобов`язання з урахуванням часу та місця його виконання у конкретних правовідносинах.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Однак, відповідачем не надано відповідних документів ТПП України щодо виникнення обставин непереборної сили та унеможливлення виконання саме зобов`язання за укладеним сторонами договором внаслідок непереборної сили, а також не надано до суду жодного доказу в підтвердження того, що обставини, на які останній посилається, були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання за договором та саме яким чином вказані обставини перешкодили йому виконати зобов`язання за договором у встановлені терміни.

Суд вважає, що у контексті спірних правовідносин суттєве значення має не тільки встановлення існування обставин непереборної сили (форс-мажору), а й їх безпосередній, прямий та невідворотний вплив на можливість належного виконання зобов`язання за договором, що може бути підставою для звільнення від відповідальності за його порушення, тобто існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань.

Відповідачем не надано належних доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем за договором, а також доказів причинно-наслідкового зв`язку між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором.

Судом також враховано, що відповідачем не подано належних доказів, що внаслідок введення воєнного стану на території України, відповідач не міг у повному обсязі здійснювати господарську діяльність, отримувати дохід і введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання зобов`язань з оплати за договором.

Водночас, відповідно до вимог статті 218 ГК України, статті 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є обставиною, що звільняє його від виконання зобов`язань перед кредитором та не є правовою підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої договором та чинним законодавством.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували об`єктивні перешкоди для належного виконання зобов`язання за спірним договором відповідачем суду не надано.

З урахуванням викладеного, доводи відповідача щодо дії та впливу форс-мажорних обставин на спірні правовідносини як підстави для відмови у задоволенні позову відхиляються судом як необгрунтовані.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 5 152 997,34 гривень заборгованості, у тому числі 3 794 701,02 гривень основного боргу за поставлений природний газ, 65 177,10 гривень 3% річних, 593 382,37 гривень інфляційних втрат, 699 736,85 гривень пені, в іншій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжного доручення № 305 від 07.10.2022 сплачено судовий збір у сумі 79 221,59 гривень.

В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 129 України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 77 296,51 гривень покладаються на відповідача, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 925,08 гривень слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" (22400, Вінницька обл., Хмільницький р-н, місто Калинівка, вул. Нестерчука В., будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 32495389) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінницягаз Збут" (21036, Вінницька обл., місто Вінниця(з), Хмельницьке шосе, будинок 23, ідентифікаційний код юридичної особи 39593306) 5 152 997,34 гривень (п`ять мільйонів сто п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот дев`яносто сім гривень 34 копійки) заборгованості, у тому числі 3 794 701,02 гривень основного боргу, 65 177,10 гривень 3% річних, 593 382,37 гривень інфляційних втрат, 699 736,85 гривень пені та 77 296,51 гривень (сімдесят сім тисяч двісті дев`яносто шість гривень 51 копійка) судових витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 558,67 гривень основного боргу, 127 874,93 гривень пені, 8,17 гривень 3% річних - відмовити.

5. Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 925,08 гривень залишити за позивачем.

6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованим листом та засобами електронного зв`язку на відомі суду електронні адреси: позивача - ; ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідача - .

Повний текст рішення складено та підписано 27 березня 2023 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу, 21036, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 23; ; ІНФОРМАЦІЯ_1;

3 - відповідачу, 22400, Вінницька обл., Хмільницький р-н, м. Калинівка, вул. Нестерчука В., буд. 1; .