СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Харків Справа № 922/1302/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Соляник Н.В.

за участю представників сторін:

позивача Панасейко О.Ю.

відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» (вх.№3642Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2021 у справі № 922/1302/21, повний текст якого складено та підписано 05.11.2021 суддею Сусловою В.В. у приміщенні господарського суду Харківської області

за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11)

до приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кільцева, 41)

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Харківські теплові мережі звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" про стягнення заборгованості у сумі 458 423, 68 грн., з яких:

- вартість спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207 925, 58 грн., за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року;

- 212 119, 97 грн. вартість спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору, за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року;

- 13 063, 01 грн. - 3 % річних за період з 01.01.2020 року по 01.02.2021 року;

- 25 315, 12 грн. - інфляційні втрати за період з 01.02.2020 року по 01.02.2021 року.

Судові витрати позивач також просив покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.10.2021 у справі № 922/1302/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кільцева, буд. 41, ) на користь комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, , р/р НОМЕР_1 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823) вартість спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207925,58 грн. за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року, вартість спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору у розмірі 179665,58 грн. за період з березня 2017 року по квітень 2020 року.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кільцева, буд. 41, ) на користь комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, , р/р НОМЕР_2 в Філії Харківського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 351823) 3% річних за період з 01.01.2020 по 01.02.2021 у розмірі 12004,02 грн., інфляційні втрати за період з 01.02.2020-01.02.2021 у розмірі 23320,81грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 6343,74грн.

В іншій частині щодо стягнення вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору у розмірі 32454,39 грн. за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року (включно), інфляційних втрат у розмірі 1994,31 грн., 3% річних у розмірі 1058,99 грн. - відмовлено.

Приватне акціонерне товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" із рішенням господарського суду Харківської області від 26.10.2021 у даній справі не погодилось та звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду. Скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2021 у справі №922/1302/21 в частині стягнення з ПрАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору у розмірі 179 665,58 грн., 3% річних у розмірі 12 004,02 грн., інфляційних втрат у розмірі 23 320,81 грн. та ухвалити нове рішення, яким у відповідній частині у задоволенні позову комунального підприємства «Харківські теплові мережі» відмовити. Розподілити відповідним чином судові витрати у справі.

В обґрунтування заявлених в апеляційній скарзі вимог апелянт вказує, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами існують цивільні права та обов`язки, які виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України та ч.1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обов`язки. Вказана домовленість відповідає вимогам ч. 2 ст. 205 ЦК України, згідно з якими правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Підтвердженням такого волевиявлення є факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень, які належать йому на праві власності.

Так, апелянт зазначає, що відпуск або постачання теплової енергії можливі лише на підставі договору, поведінка відповідача не засвідчує його волю до отримання послуг теплопостачання, в зв`язку з цим вважає, що позов в цій частині необґрунтований та такий, що не підлягає задоволенню.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.01.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" на рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2021 у справі № 922/1302/21 та призначено справу до розгляду на 03.02.2022.

19.01.2022 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти апеляційної скарги заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 оголошено перерву у розгляді справи до 24.02.2022.

22.02.2022 від позивача надійшли додаткові пояснення щодо розрахунку теплового навантаження та щодо строку позовної давності.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.06.2022 у даній справі доведено до відома учасників справи, що дата наступного судового засідання у справі № 922/1302/21 буде визначена після усунення обставин, що становлять загрозу та небезпеку життю і здоров`ю сторін спору та інших учасників судового процесу. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги ПрАТ «Куряжський домобудівельний комплекс» учасників справи буде повідомлено додатково. Запропоновано учасникам справи свої процесуальні права та обов`язки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: та телекомунікаційної мережі Електронний суд.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.12.2022 призначено справу № 922/1302/21 до розгляду на 18.01.2023.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 оголошено про перерву у розгляді справи до 23.01.2023.

20.01.2023 від представника позивача надійшли додаткові пояснення стосовно нарахувань по приладу обліку.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 оголошено про перерву у розгляді справи до 14.03.2023.

27.02.2023 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на 14.03.2023, з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, про що свідчать відомості з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта».

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності зазначеного представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Щодо розумності строку розгляду справи судова колегія зазначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Проте, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 19.02.2023 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові та Харківській області, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі Східного апеляційного господарського суду з міркувань безпеки, розгляд даної апеляційної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2006 між комунальним підприємством "Харківські теплові мережі» та приватним акціонерним товариством "Куряжський домобудівельний комплекс" було укладено тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 13624 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого Енергопостачальна організація (позивач) бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві (відповідачу) теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Згідно п.2.1. Договору, теплова енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону;

- гаряче водопостачання - протягом року;

- технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою;

- кондиціювання повітря - по мірі необхідності.

Пунктом 3.2.2. Договору сторони погодили, що споживач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до п.5.1. Договору, облік споживання теплової енергії проводиться вказаним в Додатку №4 до Договору способом.

Згідно п.6.1. Договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів.

У відповідності до п. 6.2. Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатам якого підписується акт звірки відпустки-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання (у 2-х примірниках).

Пунктом 6.3. Договору сторони погодили, що споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальної організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 6.4. Договору, якщо Споживач розраховується за показниками приладів обліку:

при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується Споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця;

у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

Згідно з пунктом 6.5. Договору споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел Енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання Споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується Споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату.

Відповідно до пункту 6.6 Договору погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою.

Відповідно п.10.1. Договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до " 31" грудня 2007 року.

Відповідно п. 10.4. Договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Додатком 1 до Договору №13624 про постачання теплової енергії від 01.11.2006 сторони погодили обсяги постачання теплової енергії Споживачу.

Додатком 4 до Договору №13624 про постачання теплової енергії від 01.11.2006 сторони погодили перелік об`єктів теплопостачання.

Як стверджує позивач, станом на момент подання позовної заяви по особовому рахунку відповідача обліковується заборгованість за Договором № 13624 за спожиту теплову енергію в сумі 207 925,58 грн., яка утворилася за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення господарського суду Харківської області від 25.12.2008 по справі №29/588-08 відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення в будинках, що розташовані по вул. Квартальна 3, вул. Кушнарьова 2, 2А смт. Пісочин Харківського району, Харківської області.

Нежитлові приміщення в будинку 4 по в`їзду Набережний смт. Пісочин Харківського району, Харківської області належать відповідачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.03.2008.

Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки позивач здійснює на підставі розпоряджень голови Харківської обласної адміністрації про початок та кінець опалювальних сезонів 2016-2017, 2017-2018, 2018-2019, 2019-2020 років.

Системи опалення приміщень відповідача є невід`ємними частинами централізованих систем опалення житлових будинків, тому при подачі теплової енергії у централізовані системи опалення житлових будинків одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача.

А отже, споживання теплової енергії на потреби опалення приміщень, що розташовані за адресою: вул. Квартальна 3, вул. Кушнарьова 2, 2А, в`їзд Набережний, 4 смт. Пісочин Харківського району, Харківської області здійснювалося відповідачем без укладання договору.

Як зазначає позивач, факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами обстеження системи теплоспоживання об`єкта, а також актами про підключення та відключення опалення до житлових будинків, які підписані представниками позивача та балансоутримувачем даних житлових будинків.

Позивач стверджує, що по особовому рахунку відповідача обліковується заборгованість за спожиту теплову енергію без укладення договору в сумі 212 119,97 грн., яка утворилася за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року.

Окрім того, позивачем зазначено, що частина житлових будівель, як по договору № 13624, так і без укладання договору, обладнані приладами обліку, тому розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення по цих об`єктах здійснювався згідно показань приладів обліку, встановлених у будинках. В житлових будівлях, які не обладнані приладами обліку теплової енергії, розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в України» КТМ 204 України 244-94.

Заборгованість за спожиту теплову енергію за договором № 13624 від 01.11.2006 та заборгованість без укладання договору обліковуються за об`єднаним особовим рахунком (17710-8914) і за кожний розрахунковий період (календарний місяць) відображується однією сумою у бухгалтерському обліку підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2019 позивачем на адресу відповідача був направлений лист (№ 19/45-304 від 19.12.2019), в якому позивач повідомив про те, що у відповідача за о/р 17710-8914 виникла заборгованість у розмірі 388407,47 грн. за спожиту теплову енергію за адресою місцезнаходження нежитлових приміщень, а саме: вул. Квартальна,3; вул. Кушнарьова, 2; вул. Кушнарьова, 2А; вул. Набережна,11; в-д Набережний,4; вул. Джерельна, 11А. В зазначеному листі позивач також вимагав сплатити існуючу заборгованість у розмірі 388 407,47 грн. в добровільному порядку та додатково направив відповідачу наступні документи: акт звірки станом на 01.01.2018, 01.01.2019, 01.12.2019; за жовтень 2017р. - рахунок фактуру від 08.10.2017 на суму 44183,88 грн., за листопад 2017р. - рахунок фактуру від 07.12.2017 на суму 18083,49 грн., за грудень 2017р. - рахунок-фактуру від 09.01.2018 на суму 17681,33 грн., за січень 2018р. - рахунок-фактуру від 07.02.2018 на суму 21864,75 грн., за лютий 2018р. - рахунок-фактуру від 07.03.2018 на суму 102586,73 грн., за березень 2018р. - рахунок-фактуру від 06.04.2018 на суму 84539,26 грн., за квітень 2018р.- рахунок-фактуру від 08.05.2018 на суму 59999,35 грн., за жовтень 2018р. - рахунок-фактуру від 08.11.2018 на суму 325,37 грн., за листопад 2018р. - рахунок-фактуру від 07.12.2018 на суму 16144,05 грн., за грудень 2018р. - рахунок-фактуру від 08.01.2019 на суму 30357,89 грн., за січень 2019р. - рахунок-фактуру від 07.02.2019 на суму 35818,43 грн., за лютий 2019р.- рахунок-фактуру від 07.03.2019 на суму 20882,51 грн., за березень 2019р. - рахунок-фактуру від 08.04.2019 на суму 10656,17 грн., за квітень 2019р. - рахунок-фактуру від 07.05.2019 на суму 3735,39 грн., за жовтень 2019р. - рахунок фактуру від 08.11.2019 на суму 679,58 грн., за листопад 2019р. - рахунок-фактуру від 06.12.2019 на суму 7764,86 грн.

Однак, вказані вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 26.08.2020 позивачем на адресу відповідача був направлений лист (№20/45-163 від 30.07.2020), в якому позивач повідомив про те, що у відповідача станом на 29.07.2020 за о/р 17710-8914 існує заборгованість у розмірі 420 045,55 грн. за спожиту теплову енергію за адресою місцезнаходження нежитлових приміщень, а саме: вул. Квартальна,3; вул. Кушнарьова, 2; вул. Кушнарьова, 2А; вул. Набережна,11; в-д Набережний,4; вул. Родникова, 11А. В зазначеному листі позивач також вимагав сплатити існуючу заборгованість в добровільному порядку та додатково направив відповідачу рахунки -фактури за період грудень 2019-квітень 2020р.р. на суму 31638,08грн., а також іншу документи, зокрема: акт звірки станом на 01.01.2020р., 01.07.2020, за грудень 2019р. - рахунок-фактуру від 10.01.2020 на суму 7417,19 грн., за січень 2020р. - рахунок фактуру від 07.02.2020 на суму 9841,23 грн., за лютий 2020р. - рахунок-фактуру від 10.03.2020 на суму 6723,28 грн., за березень 2020р. - рахунок-фактуру від 09.04.2020 на суму 5123,75 грн., за квітень 2020р. - рахунок-фактуру від 08.05.2020 на суму 2585,55 грн., за червень 2020р. - рахунок-фактуру від 08.05.2020 на суму -55,92 грн.

Проте, вказані вимоги позивача також були залишені відповідачем без задоволення, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 458 423, 68 грн., з яких: вартість спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207 925, 58 грн., за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року; 212 119, 97 грн. вартість спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору, за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року; 13 063, 01 грн. - 3 % річних за період з 01.01.2020 року по 01.02.2021 року; 25 315, 12 грн. - інфляційні втрати за період з 01.02.2020 року по 01.02.2021 року.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про теплопостачання", споживач зобов`язаний своєчасно укладати договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як встановлено колегією суддів, між комунальним підприємством "Харківські теплові мережі» та приватним акціонерним товариством "Куряжський домобудівельний комплекс" було укладено тимчасовий договір про постачання теплової енергії № 13624.

Також, між сторонами існують цивільні права та обов`язки, які виникли в порядку ч. 1 ст. 11 ЦК України та ч.1 ст. 181 ГК України з дій юридичних осіб, які в силу загальних правил і змісту цивільного законодавства породжують взаємні права та обов`язки. Вказана домовленість відповідає вимогам ч. 2 ст. 205 ЦК України, згідно з якими правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Підтвердженням такого волевиявлення є факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень, які належать йому на праві власності.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так судом першої інстанції правомірно встановлено, що по особовому рахунку відповідача обліковується заборгованість за Договором № 13624 за спожиту теплову енергію в сумі 207 925,58 грн., яка утворилася за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року.

При цьому, відповідач жодним чином не спростовує суму заборгованості за договором.

А отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов`язання в частині своєчасного розрахунку за поставлену теплову енергію за договором.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вартості спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207925,58 грн. за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року належно обґрунтованими та такими, що доведені матеріалами справи.

В свою чергу, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності заборгованості за спожиту теплову енергію без укладення договору саме в сумі 212 119,97 грн., яка утворилася за період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року, виходячи з наступного.

Свій висновок колегія суддів ґрунтує на приписах п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України (принцип розумності цивільного законодавства) і міркуваннях здорового глузду.

Зокрема, колегія суддів вважає неможливим задоволення такої позовної вимоги про стягнення коштів, яка не має здатності до арифметичної (математичної) перевірки. На переконання колегії суддів, якщо розмір грошової вимоги не може бути верифікованій, перевірений в ході судового розгляду, вимога не може бути задоволена навіть у разі, коли загальні підстави позову видаються суду переконливими.

У даній справі в частині вимог бездоговірного споживання позивачем наданий до суду розрахунок, з якого неможливо встановити розмір фактично спожитої відповідачем теплової енергії у спірний період та неможливо перевірити його вірність.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні належні докази числових даних обліку теплової енергії за будинковими приладами обліку для визначення вартості наданих послуг (актів приймання-передачі теплової енергії). Між тим обсяг загальнобудинкового споживання є одним зі складових формули визначення споживання конкретно визначеним споживачем.

Крім того, позивачем ніякими доказами не підтверджені окремі складові формули визначення кількості отриманої без договору теплової енергії за відсутності приладів опалення, наприклад, зовнішня температура повітря. З невідомої суду причини ця зовнішня температура у розрахунках позивача є константою завжди складає мінус 23 градуси.

Матеріали справи не містять не тільки нормативного підтвердження саме такої температури, але навіть переконливих даних, що ця складова є константою. Між тим, вивчення реєстру судових рішень показує, що в аналогічних справах суди застосовували зовсім інший підхід визначали цю складову формули як середньомісячну температуру конкретного місяця за даними регіонального метеорологічного центру.

Однак в цій частині колегія суддів не вбачає необхідності вдаватися в оцінку суперечностей з тієї причини, що позивачем взагалі не надана суду нормативна документація щодо існування затвердженої формули розрахунку спожитої без договору і за відсутності приладів опалення теплової енергії. В силу принципів змагальності і рівності сторін суд не займається обґрунтуванням позову замість позивача, тому колегія суддів не здійснювала пошук та залучення доказів існування вищевказаної формули, порядку визначення її складових тощо.

Крім того, додатково колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що розрахунок теплового навантаження приміщень, який є однією зі складових формули визначення кількості теплової енергії, був виконаний центром контролю та обліку теплоспоживання КП «Харківські теплові мережі», яка є зацікавленою особою. Підприємства, які мають ліцензію для здійснення таких розрахунків та не є зацікавленими особами, не були залучені позивачем для здійснення зазначеного розрахунку. Сам позивач, КП «Харківські теплові мережі», при здійсненні вказаного розрахунку огляду приміщень не робив, термічного спротиву стін приміщень не встановлював за відсутності даних про матеріали стін, їх товщину та кількість шарів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів підкреслює, що розрахунки позивача в цій частині не мають здатності до арифметичної та логічної перевірки, в силу чого не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки позивач не довів обсяг поставки теплової енергії відповідачу у період з жовтня 2016 року по квітень 2020 року, відповідно не доведеною є й заявлена до стягнення сума боргу 212 119,97 грн.

Крім того, відповідачем заявлено про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення вартості спожитої теплової енергії за договором за період лютий-березень 2018 року на загальну суму 97536,26 грн., а також про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладення договору за період з жовтня 2016 року по березень 2018 року включно на загальну суму 119 651,12 грн.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст.257 Цивільного кодексу України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, N 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Згідно з ч.1, ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин, дія якого триває в даний час.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнений пунктами 12 - 14 такого змісту:

"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

13. В період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором.

14. З моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (з наступними змінами і доповненнями), і до його завершення в установленому законом порядку наймач може бути звільнений від плати за користування майном відповідно до частини шостої статті 762 цього Кодексу".

Тобто, строки позовної давності в силу пункту 12 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

А отже, на момент подання позову строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення вартості спожитої теплової енергії за договором не сплив.

За таких обставин, підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості спожитої теплової енергії за договором у розмірі 207925,58 грн. за період з лютого 2018 року по квітень 2020 року.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності щодо вимог про стягнення вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладення договору за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року колегія суддів зазначає, що сплив позовної давності є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

За умовами частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності встановлення судом факту доведеності порушення права особи, яка звернулися до суду з позовом.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог про стягнення 212 119, 97 грн. вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору відмовлено з підстав їх необґрунтованості, колегія суддів не застосовує при цьому позовну давність та наслідки її спливу, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.

Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 13063,01 грн. за період з 01.01.2020 по 01.02.2021 та інфляційних втрат у розмірі 25315,12грн. за період з 01.02.2020 по 01.02.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії, позивачем нараховано відповідачу 3% річних у загальному розмірі 13063,01 грн. та інфляційні втрати у загальному розмірі 25315,12 грн.

Однак, здійснивши перерахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням суми основної заборгованості, що підлягає задоволенню, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягають 3% річних у 6141,51 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12280,47 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів підсумовує, що місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків щодо наявності правових підстав для стягнення суми вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору у розмірі 212 119, 97 грн. та нарахованих на неї сум інфляційних втрат та 3% річних.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування оскаржуваного рішення та часткове задоволення апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» на рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2021 у справі № 922/1302/21 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2021 у справі № 922/1302/21 скасувати в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» вартості спожитої теплової енергії на потреби опалення без укладання договору у розмірі 179 665,58 грн., 3% річних у розмірі 5862,51 грн., інфляційних втрат у розмірі 11040,34 грн. та ухвалити нове рішення, яким в цій частині у задоволенні позову комунального підприємства «Харківські теплові мережі» відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 26.10.2021 у справі № 922/1302/21 залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, , р/р НОМЕР_2 в Філії Харківського обласного управління АТ «Ощадбанк», МФО 351823) на користь приватного акціонерного товариства «Куряжський домобудівельний комплекс» (62418, Харківська область, Харківський район, смт. Пісочин, вул. Кільцева, буд. 41, ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 4422,79 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом строку, який обчислюються відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 24.03.2023.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя В.С. Хачатрян