АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1561/21
Південно-західного апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Таран С.В., Філінюка І.Г.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від АТ НАК Нафтогаз України - адвокат Конопліцький І.В.

від ОСББ Каскад-2010 - адвокат Сіржант Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.11.2022

у справі №916/1561/21

за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Каскад-2010

про стягнення 53 195,49 грн

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 по даній справі позовну заяву задоволено повністю, стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Каскад-2010 на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України пеню в розмірі 7544 грн 60 коп, 3% річних у сумі 12709 грн 02 коп, інфляційні втрати у сумі 32941 грн 87 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн 00 коп.

23.10.2021 року Господарським судом Одеської області на виконання рішення суду у справі № 916/1561/21 видано відповідний наказ.

01.11.2022 Господарським судом Одеської області одержано заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Каскад-2010, відповідно до якої відповідач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню наказ суду від 23.10.2022 у справі № 916/1561/21 в частині стягнення з ОСББ Каскад-2010 на користь АТ НАК Нафтогаз України пені в розмірі 7544,60 грн, 3% річних у сумі 12709,02 грн та інфляційних втрат у сумі 32941,87 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.11.2022 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Каскад-2010 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі № 916/1561/21 задоволено, визнано наказ Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі №916/1561/21 про стягнення з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Каскад-2010 на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України пені в розмірі 7544 грн 60 коп, 3% річних у сумі 12709 грн 02 коп, інфляційних втрат у сумі 32941 грн 87 коп - таким, що не підлягає виконанню.

В мотивах оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції пославшись на приписи Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії зазначив, що названим законом запроваджено чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ у вигляді списання нарахованих неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних та встановлено заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 31.12.2022.

Як зазначено судом першої інстанції, у відповдіності до наказу з відповідача було стягнуто пеню, три проценти річних та інфляційні втрати, в той же час, сума основного боргу за договором постачання природного газу укладеного з позивачем відсутня. Позивач не оспорив факт погашення суми основного боргу.

Судом першої інстанції також зазначено, що погашення частини боргу відбулося до 31 грудня 2022 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції погодився із позицією відповідача, що на відносини сторін у даному випадку розповсюджуються норми ч. 2 ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії.

Місцевим господарським судом визнано необґрунтованими доводи позивача (стягувача), що дія Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру, оскільки вказана вище заборгованість та заборгованість з 3% річних, пені, інфляційних витрат відокремлені законодавцем, хоча остання заборгованість включається у довідку для включення в реєстр, але вона відображається із основною заборгованістю, яка підлягає врегулюванню згідно з Законом. Неможливість внесення до реєстру основної заборгованості, яка погашена станом на 31 грудня 2022 року, на погляд суду, унеможливлює та робить недоцільним внесення заборгованості зі сплати пені, 3% річних та інфляційних витрат, в умовах відсутності боргу, який підлягає врегулюванню за Законом.

На переконання суду першої інстанції, відсутність основного боргу та обов`язок списати неустойку (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних з дня набрання чинності Законом, виключає будь - який їх облік у реєстрі, який формується з нової редакції після набрання Законом чинності.

Не погодившись із даною ухвалою до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось АТ НАК Нафтогаз України з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.11.2022 у справі №916/1561/21 і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Каскад-2010» від 31.10.2022 №229 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №916/1561/21.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувану ухвала винесена з порушенням норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню у зв`язку з наступним.

Так, за твердженням апелянта законодавцем у Законі України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії акцентовано увагу та передбачено, що учасником процедури врегулювання заборгованості в межах вказаного Закону може бути лише підприємство, яке включено до Реєстру.

При цьому, як стверджує скаржник, рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує Формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою після надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Отже, за твердженням скаржника, на сьогодні передбачено обов`язкове включення підприємств-учасників у процедурі врегулювання заборгованості до Реєстру, при чому включення до Реєстру здійснюється за кожним кредитором окремо. При цьому, лише центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а на сьогодні це - Міністерство розвитку громад та територій України (далі - Мінрегіон) має повноваження приймати рішення про включення підприємства до Реєстру, а відповідно вирішує питання про можливість врегулювання заборгованості відповідно до положень Закону.

До того ж, законодавцем перелічено, яку інформацію щодо дебіторської та кредиторської заборгованості необхідно надати для включення в Реєстр, і при цьому жодних умов та винятків для відображення розміру неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних не встановлено.

З огляду на наведене, апелянт вважає, що списання заборгованості ОСББ «Каскад-2010» перед НАК «Нафтогаз України» можливе було лише в разі включення Боржника до Реєстру за кредитором (НАК Нафтогаз України) який є стягувачем у даній справі, однак, судом першої інстанції встановлено, що боржник не включений до відповідного Реєстру.

На переконання скаржника, судом першої інстанції не досліджено норми ст. 2 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, зокрема в частині хто є учасниками процедури врегулювання заборгованості в межах вказаного Закону та не взято до уваги аргументи стягувача, наведені в судовому засіданні щодо визначеного кола учасників, на яких розповсюджується сфера дії Закону.

Скаржник звертає увагу на те, що з вищевказаних норм Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення вбачається, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій. Однак, боржник не є а ні теплопостачальною, а ні теплогенеруючою організацією, оскільки відповідних підтверджуючих документів (ліцензії) не було доучено до матеріалів справи.

Також, за твердженням скаржника, можливість внесення до Реєстру розміру неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних з врахуванням суми основної заборгованості, яка погашена станом на 31 грудня 2022 року вбачається безпосередньо з самого Реєстру, а тому вищевказані обставини, спростовують твердження суду першої інстанції, що відсутність основного боргу, унеможливлює та робить недоцільним внесення заборгованості зі сплати пені, 3% річних та інфляційних витрат в Реєстр.

Наголошує скаржник й на тому, що 28.10.2022 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 69935693 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду у справі № 916/1561/21 і оригінал виконавчого документа направлено до суду. Тобто, боржник звернувся до суду першої інстанції з відповідною заявою, в той час коли рішення суду у справі № 916/1561/21 було вже фактично виконано і боржник погодився що рішення суду виконано правомірно, оскільки зі скаргою на дії приватного виконавця до суду не звертався. Проте, суд вказані обставини не дослідив, не зважаючи на той факт, що виконавчий документ, на дату проведення судового засідання 10.11.2022 вже перебував в матеріалах судової справи.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №916/1561/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.11.2022 та призначено справу до розгляду на 13.02.2023.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 розгляд справи №916/1561/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.11.2022 було відкладено на 01.03.2023.

У зв`язку із знаходженням судді члена-колегії Таран С.В. у відпустці, судове засідання призначене на 01.03.2023 у справі №916/1561/21 не відбулось, у тому ухвалою суду апеляційної інстанції від 02.03.2023 повідомлено учасників справи про те, що розгляду справи відбудеться 15.03.2023.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 у справі №916/1561/21 оголошено перерву до 23.03.2023.

Під час судового засідання від 23.03.2023 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представник відповідача надав пояснення у відповідності до яких не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 14.09.2021 стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Каскад-2010 на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України пеню в розмірі 7544 грн 60 коп, 3% річних у сумі 12709 грн 02 коп, інфляційні втрати у сумі 32941 грн 87 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн 00 коп.

23.10.2021 року Господарським судом Одеської області на виконання рішення суду у справі № 916/1561/21 видано відповідний наказ.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. від 28.10.2022 виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 23.10.2021 було закінчено у зв`язку із виконанням боржником вимог виконавчого документа.

01.11.2022 відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в обґрунтування якої зазначив, що штрафні санкції (неустойка), які були стягнуті з відповідача на користь позивача за рішенням Господарського суду Одеської області від 14.09.2021пядлягають списанню в силу Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції погодився із доводами викладеними у заяві відповідача та дійшов висновку про визнання наказу Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі №916/1561/21 таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 ГПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 327 ГПК України, наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 328 ГПК, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Частина 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України містить підстави визнання виконавчого документа наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявою стягувача або боржника, поданою в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Системний аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що коло підстав, з яких наказ господарського суду може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, пов`язується саме з відсутністю у боржника обов`язку сплатити борг за таким наказом у зв`язку з тим, що його видано помилково, або у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням або з інших причин.

В постанові Верховного Суду від 16.01.18 у справі № 755/15479/15-ц наголошено, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Тобто, в межах розгляду саме заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Проте, не здійснюється перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, судом не може здійснюватись перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, не можуть досліджуватись докази, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 03.03.2018 у справі № 5011-9/15826-2012 , від 12.10.2018 у справі № 910/9026/13 та від 11.07.2019 у справі №910/8665/17.

Так, у наданому випадку у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що наказ Господарського суду Одеської області від 23.10.2020 у справі №916/1561/21 видано помилково або зобов`язання за таким наказом припинені добровільним виконанням або з інших причин.

Натомість, колегія суддів зазначає, що такий наказ перебував на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. та постановою від 28.10.2022 виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 23.10.2021 було закінчено у зв`язку із виконанням боржником вимог виконавчого документа.

У той же час із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відповідач звернувся до суду першої інстанції 01.11.2022, тобто вже після виконання рішення суду.

Колегія суддів зазначає, що 03.11.2016 було прийнято Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії №1730-VІІІ, який набрав чинності 30.11.2016. Цим Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

29.08.2021 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу №1639-ІХ від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону №1730-VІІІ.

Згідно з ст. 1 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначено, що процедура врегулювання заборгованості це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Статтею 2 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

У відповідності до ст. 3 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії ліцензій (за наявності) або рішень про видачу ліцензій, прийнятих органами ліцензування, на провадження видів господарської діяльності, що діяли на момент виникнення заборгованості, або виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань із записом про рішення органу ліцензування щодо видачі ліцензії суб`єкту господарювання (для підприємств та організацій, діяльність яких підлягає ліцензуванню згідно із законодавством); довідки, складені підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської заборгованості (із зазначенням категорії споживачів) станом на 1 червня 2021 року та кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), із зазначенням кредиторів, величини заборгованості, розміру неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, що підлягає врегулюванню, станом на 1 червня 2021 року, а також обсягів заборгованості, реструктуризованої станом на 1 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом; копія акта звіряння взаєморозрахунків станом на 1 червня 2021 року із зазначенням договорів, заборгованість за якими реструктуризована станом на 1 червня 2021 року в порядку та на умовах, визначених цим Законом; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах або довідки про відсутність такої заборгованості, підписані керівником.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу. Включення до реєстру здійснюється безоплатно та за кожним кредитором окремо.

Статтею 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (з урахуванням змін внесених Законом 2479-ІХ) неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, включених до реєстру, за спожитий до 1 червня 2021 року природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, отримані до 1 червня 2021 року для їх подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, та не сплачені станом на дату включення до реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом, не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню, за умови погашення основного боргу до 31 грудня 2022 року, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, або в інший строк згідно з умовами затверджених мирових угод; підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Тобто, вказаною статтею законодавцем запроваджено чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за надання послуг з розподілу природного газу, яким передбачено включення підприємств-учасників у процедурі врегулювання заборгованості до реєстру.

При цьому колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції відсутність необхідності включення боржника до реєстру задля списання заборговансті, оскільки у даному випадку судом не враховано зміни внесені до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення Законом 2479-ІХ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування».

Так, з урахування таких змін, ст. 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення чітко визначено, що списанню підлягає неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, включених до реєстру.

Проте, наявні матеріали справи не містять, а сторонами не надано доказів на підтвердження включення відповідача до реєстру, в порядку визначеному наведеними правовими нормами.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що наявні матеріли справи не містять доказів, зокрема Актів, довідок, тощо на підтвердження того, що сторонами погоджено списання відповідної заборгованості та коли саме заборгованість відповідача перед позивачем стягнута за рішенням суду була списана.

Слід також зазначити, що Закон України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу №1639-ІХ від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону №1730-VІІІ, зокрема до статті 7, якою визначено, що неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 6 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню, набрав чинності 29.08.2021.

В той же час, рішення Господарського суду Одеської області по даній справі, яким з відповідача на користь позивача стягнуто пеню, три проценти річних та інфляційні втрати було прийнято судом першої інстанції 14.09.2021.

Отже, на момент прийняття судом першої інстанції рішення про стягнення заборгованості Закон України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу №1639-ІХ від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону №1730-VІІІ був чиним.

Однак, як свідчать наявні матеріали справи відповідач з таким рішенням суду першої інстанції погодився, в апеляційну порядку не оскаржував, а сума заборгованості була сплачена.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обґрунтованості заяви відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та безпідставно задовольнив її.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

По справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню із відмовою у задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Каскад-2010 про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Одеської області від 23.10.2022 у справі №916/1561/21.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.11.2022 по справі №916/1561/21 - скасувати.

У задоволенні заяви Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Каскад-2010 про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Одеської області від 23.10.2022 у справі №916/1561/21 - відмовити.

Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Каскад- 2010 та користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2481 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.03.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Таран С.В.

Суддя Філінюк І.Г.