ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 923/1138/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Таран С.В., Філінюк І.Г.

секретар судового засідання Мисько І.С.

за участю представників сторін:

Прокурор - Коваленко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури

на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021, суддя суду першої інстанції Литвинова В.В., м. Херсон, повний текст рішення складено та підписано 16.12.2021

по справі № 923/1138/21

за позовом: Заступника керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області

в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України

до:

відповідача-1 - Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

відповідача - 2 - Фізичної особи-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний професійно-технічний навчальний заклад "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії"

про визнання недійсним договору та зобов`язання звільнити та повернути державне нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

20.08.2021 Господарського суду Херсонської області надійшла позовна заява заступника керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України до відповідача-1 - Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, відповідача- 2 - фізичної особи-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державний професійно-технічний навчальний заклад "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії", в якій прокурор просив суд:

- визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 17.01.2020 № 1608-20-065, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та фізичною особою-підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем,

- зобов`язати фізичну особу-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича звільнити та повернути Міністерству освіти і науки України державне нерухоме майно-вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв. м в будівлі їдальні за адресою: м.Херсон вул. Баку 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії" вартістю 471139 грн. шляхом підписання акту приймання-передачі.

Позов обґрунтовано тим, що за спірним договором №1608-20-065 від 17.01.2020 було передано в оренду державне окремо індивідуально визначене нерухоме майно, що належить до державної власності, - вбудованих приміщень загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні з метою виготовлення виробів з бетону, тобто, з метою використання цього майна не за освітнім призначенням, що заборонено законом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 16.12.2021 відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не спростовані наявні в матеріалах справи докази того, що орендоване відповідачем 2 приміщення ніколи не використовувалось для цілей, пов`язаних з навчальним процесом.

Суд першої інстанції вказав, що в матеріалах справи відсутні докази існування потреби Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» у задіяні орендованого приміщення в учбовому процесі, як і будь-яких доказів обмеження в доступі до освіти в цьому ліцеї в силу факту наявності таких орендних правовідносин відносно вбудованих приміщень загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8 та його придатності взагалі до використання у навчальному процесі в контексті діючих санітарних норм. Прокурором ці аспекти взагалі не згадувались в межах цієї справи, тому підстави представництва суд не може вважати обґрунтованими.

Суд першої інстанції зазначив, що оскільки наслідком орендних правовідносин є надходження грошових коштів як в державний бюджет, так і в якості додаткового фінансування ліцею як балансоутримувача, аргументація прокуратури щодо захисту інтересів держави шляхом припинення орендних правовідносин, а отже - і таких фінансових надходжень, при відсутності будь-яких планів та необхідності використання такого приміщення ліцею для власних навчальних цілей, не тільки не підтверджена належним чином, але й прямо суперечить інтересам держави, які знаходяться в компетенції позивача та відповідача-1.

З огляду на дані обставини, суд першої інстнації дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 17.01.2020 № 1608-20-065, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та фізичною особою-підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем.

Суд першої інстанції також зазначив, що оскільки вимога про зобов`язання фізичної особи-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича звільнити та повернути Міністерству освіти і науки України державне нерухоме майно - вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв. м в будівлі їдальні за адресою: м.Херсон вул. Баку 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії" вартістю 471139 грн. шляхом підписання акту приймання-передачі є похідною, тому відмовляє в її задоволенні.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 16.12.2021 по справі №923/1138/21.

Прокурор зазначив, що законодавство чинне на час укладення оспорюваного Договору, містило заборону на використання об`єктів та майна державних закладів освіти не за освітнім призначенням, а тим більше не могли бути об`єктами оренди. Виходячи із вище викладеного, вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії», як майно державного закладу освіти, не можуть використовуватись не за освітнім призначенням та не могли бути передані в оренду через існування прямої заборони на рівні Законів України, оскільки виготовлення виробів із бетону жодним чином не пов`язано з освітнім процесом, чи обслуговуванням учасників освітнього процесу, а є виключно підприємницькою діяльністю, направленою на отримання прибутку.

Прокурор зазначив, що оскільки приміщення передано в платне користування не для використання в навчально-виховному процесі, то Договір не відповідає нормам законодавства (ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту», ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» від 04.03.1992), що згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним та в свою чергу зобов`язання Орендодавцю повернути вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 269,4 кв. м в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, шляхом підписання акту прийому-передачі.

Апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 16.12.2021 по справі №923/1138/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

07.09.2022 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі надійшов відзив на апеляційну скаргу Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 по справі №923/1138/21.

Відповідач 1 зазначив, що враховуючи згоду органу управління державним майном та довідку Балансоутримувача про наявність вказаного майна у нього на балансі, Регіональне відділення не мало правових підстав відмовити заявнику та припинити роботу по укладенню договору оренди. Тому судом першої інстанції вірно встановлено, що Регіональне відділення дотрималися визначеної законом процедури, необхідної для укладення договору оренди державного майна.

Відповідач також вказав, що чинне законодавство дозволяє передачу в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об`єкта освіти як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності за умови, якщо це не погіршує соціально-побутових умов колективу відповідного навчального закладу.

На думку Відповідача 1, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що твердження Прокурора, що спірне майно не могло бути передано в оренду, оскільки його використання відповідачем 2 не пов`язане з навчально-виховним процесом, як підстава для визнання договору оренди недійсним, є необґрунтованими, а отже підстави для визнання договору недійсним - відсутні.

Керуючись викладеним вище, Відповідач 1 просить залишити рішення Господарського суду Херсонської області від 16.12.2022 по справі № 923/1138/21 без змін, а скаргу Заступника керівника Херсонської окружної прокуратури Херсонської без задоволення.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 923/1138/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Головей В.М., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2022.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 апеляційну скаргу Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 по справі №923/1138/21 - залишено без руху; встановлено Першому заступнику керівника Херсонської обласної прокуратури строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у сумі 6 810,00 грн. - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали; роз`яснено Першому заступнику керівника Херсонської обласної прокуратури, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

04.02.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги до якої були додані докази сплати судового збору у сумі 6 810,00 грн. Таким чином, недоліки апеляційної скарги було усунуто.

Розпорядженням керівника апарату Південно-західного апеляційного господарського суду № 191 від 22.02.2022, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 923/1138/21.

Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2022 справу № 923/1138/21 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя - Богатир К.В., судді Таран С.В., Філінюк І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.03.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 по справі №923/1138/21; визначено, що про дату, час та місце судового засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2022 призначено справу №923/1138/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 до розгляду на 29 вересня 2022 року о 12:00 год.

29.09.2022 у судовому засіданні прийняла участь прокурор Коваленко Т.О. Представники інших сторін у справі у судове засідання не з`явилися.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 відкладено розгляд справи №923/1138/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 на 17 листопада 2022 року о 10.45.

17.11.2022 судове засідання не відбулося у зв`язку з відсутністю у Південно-західному апеляційному господарському суді електропостачання, про що було складено довідку секретаря судового засідання.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2022 призначено справу №923/1138/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 до розгляду на 22 грудня 2022 року о 12:15 год.

22.12.2022 представники сторін у справі у судове засідання не з`явилися.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.12.2022 відкладено розгляд справи №923/1138/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 на 02 лютого 2023 року о 11.30.

02.02.2023 у судовому засіданні прийняла участь прокурор Коваленко Т.О.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 відкладено розгляд справи №923/1138/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 на 23 березня 2023 року о 11.30; встановлено, що судове засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, в залі судових засідань № 7, 3-й поверх; доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання не є обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

23.03.2023 у судовому засіданні прийняла участь прокурор Коваленко Т.О. Представники інших сторін у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.

Відповідно до наявних у матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023, якою відкладено розгляд справи №923/1138/21 на 23 березня 2023 року о 11.30, була отримана Міністерством освіти і науки України - 13.02.2023, Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, АРК Крим та м. Севастополі - 14.02.2023.

В матеріалах справи також міститься заява Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, АРК Крим та м. Севастополі про розгляд справи за відсутності представника.

Копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023, якою відкладено розгляд справи №923/1138/21 на 23 березня 2023 року о 11.30, направлялася на юридичну адресу Державного професійно-технічного навчального закладу "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії" (73008, м. Херсон, вул.І.Кулика,147) та Фізичної особи-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича ( АДРЕСА_1 ).

Копія даної ухвали не була отримана Державним професійно-технічним навчальним закладом "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії" у зв`язку з «відсутністю адресата за вказаною адресою», що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи.

Копія даної ухвали не була отримана Фізичною особою-підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем у зв`язку з «закінченням терміну зберігання», що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2, 7 ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.03.2023 по справі № К/9901/30503/20 викладено наступний висновок:

«Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема в ухвалах від 21.06.2022 у справі № 215/507/21, від 18.04.2022 у справі № 215/764/21 та постановах від 28.01.2021 у справі №820/1400/17, від 08.07.2021 у справі №400/1885/19, від 29.08.2022 у справі №522/3598/16-а та інших.»

Як вбачається з наявної у матеріалах справи довідки помічника судді від 22.03.2023: «у період з 17.03.2023 по 22.03.2021 протягом тривалого часу неодноразово помічником судді були здійснені спроби зв`язатися з Фізичною особою-підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем за номером: +380(95) 388-04-01, який зазначений безпосередньо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Проте, з`єднатись з Фізичною особою-підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем не виявилось за можливе, оскільки абонент постійно не відповідав на дзвінки та автовідповідач повідомляв, що «набраний номер не обслуговується».»

З врахуванням встановлених обставин відсутності сторін за адресою, яка була відома суду та керуючись положеннями ч. 2, 7 ст. 120 ГПК України, колегія суддів вважає, що нею були вжиті всі необхідні заходи для належного повідомлення сторін у справі, тому Державний професійно-технічний навчальний заклад "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії" (73008, м. Херсон, вул.І.Кулика,147) та Фізична особа-підприємець Лівшиць Дмитро Геннадійович були повідомленими про розгляд справи №923/1138/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 в Південно-західному апеляційному господарському суді.

До повноважень апеляційного господарського суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2023, якою відкладено розгляд справи №923/1138/21 на 23 березня 2023 року о 11.30, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 06.02.2023. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Під час розгляду даної справи на офіційному веб-сайті Південно-західного апеляційного господарського суду на веб-порталі «Судова влада України» неодноразово, а саме 03.10.2022 та 28.12.2022, розміщувалися оголошення щодо розгляду справи №923/1138/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 в Південно-західному апеляційному господарському суді.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".)

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 23.03.2023, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу №923/1138/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021, до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд справи №923/1138/21 за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників сторін по справі у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Фактичні обставини, встановлені судом.

17.01.2020 між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, АРК Крим та м. Севастополі (відповідач-1) та Фізичною особою - підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем (відповідач-2) укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1608-20-065 (далі - Договір), згідно із яким у строкове платне користування передано державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно - вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8 (далі - майно), що перебуває на балансі Державного професійно - технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» (далі - ліцей).

Згідно свідоцтва про право власності серія №САС 312647 від 30.06.2009 будівлі та споруди Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, перебувають у власності держави в особі Міністерства освіти і науки України. Вказане також підтверджується інформаційною довідкою №266419110 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 01.

Відповідно до п.п. 1.2. Договору майно передається в оренду з метою виготовлення виробів із бетону.

Орендар вступає в строкове платне користування Майном у термін, указаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною у звіті про незалежну оцінку, складену за Методикою оцінки (п.п. 2.1., 2.3. Договору).

Відповідно до п.п. 10.1. Договору визначено, що договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 17.01.2020 до 17.12.2022 включно.

Вартість вбудованих приміщень згідно висновку про незалежну оцінку від 29.11.2019 становить 471 139 грн.

Актом приймання-передавання державного майна від 17.01.2020, який є додатком Договору, вбудовані приміщення в будівлі їдальні загальною площею 269,4 кв.м. за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, що перебувають на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» передано в строкове платне користування Фізичній особі - підприємцю Лівшиць Дмитру Геннадійовичу.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Щодо права прокурора на звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі: порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За приписами ч. 4 ст. 23 Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Згідно із ч.ч.3,4 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 р., зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Європейський Суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях посилається на резолюцію Парламентської асамблеї Ради Європи щодо ролі прокуратури в демократичному суспільстві, заснованої на верховенстві права, відповідно до якої її функції не повинні давати приводу для конфлікту інтересів або бути перепоною для окремих осіб для звернення за захистом своїх прав, про що зазначено в пункті 38 у справі "Менчинська проти Росії" № 42454/02,15.01.2009 року.

Принцип рівності процесуальних можливостей сторін в судовому провадженні є одним із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду за змістом положень пункту 1 ст. 6 Конвенції. Ця концепція потребує "справедливого балансу між сторонами в справі", при цьому, що кожній стороні повинна бути надана розумна можливість представити свою позицію по справі в умовах, які не ставлять сторону в суттєво невигідне положення у порівнянні з її процесуальним опонентом.

Прокурор, присутній в судовому процесі, по суті виступає або "союзником", або "противником" сторін. І, навіть візуально, його виступ в суді дозволяє підсилити позицію тієї чи іншої сторони. А це може викликати "відчуття нерівності" у іншої сторони незалежно від форми такої участі прокурора (активного чи пасивного), що буде вважатися порушенням положень пункту 1 статті 6 Конвенції (див. справа "F.W. проти Франції" рішення від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27; цитується по Огляду судової практики Європейського суду з прав людини: роль прокурора при розгляді справ, що не відносяться до сфери кримінального права; перелік та зміст рішень а.с.35, Рада Європи 2011).

Підкреслюючи необхідність дотримання принципу рівності процесуальних можливостей сторін у справі "Бацаніна проти Росії" в пункті 27, Європейський Суд з прав людини визначив, що підтримка прокуратурою одної із сторін може бути виправдана за певних обставин, наприклад, для захисту інтересів вразливих людей, які, ймовірно, не в змозі самі захистити свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого кола громадян або в тих випадках, коли може бути ідентифікована власність, або інтереси держави потребують захисту (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" № 8927/02 від 26 травня 2009 року).

У даному випадку пасивна поведінка державних органів, які мають відповідні повноваження для захисту інтересів держави, і, які ухилились від вчинення відповідних дій, стала підставою для допуску прокурора до участі у справі, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з метою захисту інтересів держави.

У контексті наведеного колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, відповідно до якої невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

На підтвердження дотримання вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурором було надано до суду:

- лист №55-3419вих-21 від 15.06.2021 на адресу Директора Державного професійно-технічного навчального закладу "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії";

- лист №55-3176вих-21 від 09.06.2021 на адресу начальника Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі;

- лист №55-3190вих-21 від 09.06.2021 на адресу Міністерства освіти і науки України;

- лист Міністерства освіти і науки України №1/11-5060 від 13.07.2021 на адресу Херсонської окружної прокуратури, в якому зокрема було зазначено, що з позовом до суду про визнання недійсним договору оренди від 17.01.2020 №1608-20-065 не зверталося.

Керуючись викладеним вище, колегія суддів вважає хибними висновки суду першої інстанції про необґрунтованість підстав представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Щодо суті позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 зазначеного кодексу.

Так, відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, наведено у статті 203 ЦК України, відповідно до частини першої якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 4 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Суспільні відносини, що виникають у процесі реалізації конституційного права людини на освіту, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у реалізації цього права, а також компетенція державних органів та органів місцевого самоврядування у сфері освіти визначено положеннями Закону України "Про освіту".

За змістом частини 1 статті 79 Закону України «Про освіту» (тут і надалі у редакції, чинній на час укладення оспорюваного Договору оренди) джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути: доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Відповідно до частини 1 статті 80 Закону України "Про освіту" до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належать, зокрема нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо, майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством. Майно закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених законодавством.

У частині 4 статті 80 Закону України "Про освіту" визначено, що об`єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням, крім надання в оренду з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу, з урахуванням визначення органом управління можливості користування державним нерухомим майном відповідно до законодавства.

В свою чергу згідно з підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного Договору оренди), навчальні заклади мають право надавати інші послуги, зокрема, надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується в навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Колегія суддів звертає увагу, що зміст пп. 2 п. 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися закладами освіти, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796, в даному випадку не суперечить та не спростовує зміст ч. 4 ст. 80 ЗУ «Про освіту», а навпаки доповнює його відповідним положенням.

З викладеного слідує, що чинний на момент укладення оспорюваного Договору Закон України «Про освіту» містив положення, якими було імперативно передбачено заборону використання майна державних та комунальних закладів освіти не за освітнім призначенням. Надання в оренду майна закладів освіти, як виняток, передбачалося лише з метою надання послуг, які не можуть бути забезпечені безпосередньо закладами освіти, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Дійсно, Закон України «Про освіту» не містить переліку послуг, які можуть надаватися в орендованих приміщеннях закладів освіти, проте враховуючи загальну спрямованість положень цього Закону, такі послуги повинні мати пов`язаність з навчально-виховним процесом чи його учасниками. Звідси, питання про те, чи пов`язані послуги, які надаються в орендованих приміщеннях з обслуговуванням учасників освітнього процесу суди мають вирішувати виходячи із конкретних обставин справи, однак з обов`язковим урахуванням того, що надання в оренду майна закладів освіти, в тому числі, і для обслуговування учасників освітнього процесу можливе виключно у випадку, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Виходячи із вище викладеного, вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії», як майно державного закладу освіти, не можуть використовуватись не за освітнім призначенням та не могли бути передані в оренду через існування прямої заборони на рівні Законів України, оскільки виготовлення виробів із бетону жодним чином не пов`язано з освітнім процесом, чи обслуговуванням учасників освітнього процесу, а є виключно підприємницькою діяльністю, направленою на отримання прибутку.

Закон допускає можливість передачі приміщень закладів освіти в оренду лише з метою надання послуг, пов`язаних із забезпеченням освітнього процесу або обслуговування його учасників і, які не можуть бути забезпечені закладом освіти.

Тобто послуги, що надаються орендарями приміщень закладів освіти повинні бути тісно пов`язаними із навчальним процесом, забезпеченням освітнього процесу або обслуговуванням учасників освітнього процесу.

Так, ст. 1 Закону України «Про освіту» визначено, що освітній процес - це система науково-методичних і педагогічних заходів, спрямованих на розвиток особистості шляхом формування та застосування її компетентностей.

Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що, юридична особа має статус закладу освіти, якщо основним видом її діяльності є освітня діяльність. Права та обов`язки закладу освіти, передбачені цим Законом та іншими законами України, має також фізична особа - підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, основним видом діяльності якого є освітня діяльність. Фізична особа - підприємець або структурний підрозділ юридичної особи приватного чи публічного права, освітня діяльність якого перестає бути основним видом його діяльності, втрачає права та обов`язки, у тому числі права на пільги, передбачені законодавством для закладу освіти.

Навчально-виховний процес, як складова освітньої діяльності - це система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (пункт 1.2. Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки від 01.08.2001 р. № 653).

Згідно з ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи викладе, вбачається, що навчально-виховний процес та підприємницька діяльність мають різні завдання, цілі, мету, результати і вплив на учнів ліцею.

Крім того, підприємницька діяльність не визначена жодним з навчальних, наукових чи виховних планів.

Відповідно до п.1.3. Розділу 1 Статуту Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» діяльність суб`єкта освітньої діяльності, спрямована на організацію, забезпечення та реалізацію освітнього процесу і буде визначати пов`язаність з освітнім процесом.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Фізична особа - підприємець Лівшиць Дмитро Геннадійович здійснював підприємницьку діяльність. Основним видом діяльності серед іншого є надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів, виготовлення виробів із бетону для будівництва, будівництво інших споруд, підготовчі роботи на будівельному майданчику, надання послуг таксі тощо.

Таким чином, Фізична особа - підприємець Лівшиць Дмитро Геннадійович не відноситься до суб`єктів освітньої діяльності, а його діяльність не була спрямована на організацію забезпечення та реалізацію освітнього процесу, а отже не пов`язана з освітнім процесом.

Правова позиція щодо використання об`єктів нерухомості навчальних закладів також викладена у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/2712/19, від 13.10.2021 № 923/1169/20, від 03.05.2018 у справі № 902/215/17, від 11.04.2018 у справі № 911/1610/16, від 10.04.2018 у справі № 906/165/17.

Згідно з висновками суду касаційної інстанції у наведених постановах, об`єкти освіти, навчальні заклади, засновані на комунальній власності не підлягають приватизації і використанню не за призначенням, тобто, якщо їх мета використання не для навчального та наукового процесу, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що Фізична особа - підприємець Лівшиць Дмитро Геннадійович, в порушення вимог ч. 4 ст. 80 ЗУ «Про освіту», отримав в оренду вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії», як майно державного закладу освіти, з метою здійснення підприємницької діяльності, а саме виготовлення бетону, то на підставі ст. 203, 215 ЦК України договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 17.01.2020 № 1608-20-065, необхідно визнати недійсним

/

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України «Про освіту» джерелами фінансування суб`єктів освітньої діяльності відповідно до законодавства можуть бути у тому числі доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Пунктом 7.1 Статуту Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» доходи (прибутки) ліцею використовуються виключно для фінансування видатків на утримання ліцею, реалізації мети (цілей, завдань) та основних повноважень і напрямів діяльності ліцею, визначених цим Статутом.

Отже, витрачання коштів отриманих від оренди спірного майна на утримання гуртожитку та харчування учнів ліцею свідчить про виконання навчальним закладом вимог бюджетного, фінансового законодавства, проте жодним чином не впливає і не спростовує призначення використання цього майна - виробництво виробів із бетону, а як наслідок і незаконність укладення такого договору оренди.

Твердження суду першої інстанції про те, що прокурором не спростовані наявні в матеріалах справи докази того, що орендоване відповідачем 2 приміщення ніколи не використовувалось для цілей, пов`язаних з навчальним процесом, суперечить обставинам справи.

Частиною 1 ст. 80 Закону України «Про освіту» передбачено, що до майна закладів освіти та установ, організацій, підприємств системи освіти віднесено нерухоме та рухоме майно, включаючи будівлі, споруди, земельні ділянки, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло тощо; майнові права, включаючи майнові права інтелектуальної власності на об`єкти права інтелектуальної власності, зокрема інформаційні системи, об`єкти авторського права та/або суміжних прав; інші активи, передбачені законодавством.

Отже, зі змісту вказаних норм вбачається, що об`єкт освіти - це не тільки навчальний заклад, а й будівлі, споруди, землі, комунікації, обладнання та інші цінності підприємства системи освіти.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у справах №904/2056/18 та №923/204/18.

Таким чином, об`єкт оренди - вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії», відноситься до об`єктів освіти державної форми власності.

На підтвердження того факту, що спірне майно є майном закладу освіти, прокурором до позовної заяви долучено свідоцтво про право власності серія № САС 312647 від 30.06.2009 на будівлі та споруди Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8; інформаційну довідкою №266419110 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 01; копію технічного паспорту за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8; копію самого договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1608-20-065 від 17.01.2020; акт приймання-передачі; копію висновку про вартість майна від 29.11.2019.

Однак, невикористання Державним професійно-технічним навчальним закладом «Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії» приміщень за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8 для навчального процесу не змінює їх цільового призначення та не є підставою для визнання правомірним указаного договору, оскільки чинним законодавством встановлена пряма заборона використання цього приміщення з іншою метою, ніж визначена ч.4 ст. 80 Закону України «Про освіту».

Аналогічна позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №922/2632/17, а також Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 по справі №905/1227/17. Так, в постанові зазначено, що невикористання навчальним закладом спірних приміщень для навчального процесу не надає права передачі цих приміщень в оренду з іншою метою, ніж пов`язаною з навчально-виховним процесом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи доказів існування потреби Державного професійно-технічного навчального закладу «Херсонський професійний ліцей зв 'язку та поліграфії» у задіяні орендованого приміщення в учбовому процесі, як і будь-яких доказів обмеження в доступі до освіти в цьому ліцеї в силу факту наявності таких орендних правовідносин відносно вбудованих приміщень загальною площею 269,4 кв.м. в будівлі їдальні за адресою: м. Херсон, вул. Баку, 8 та його придатності взагалі до використання у навчальному процесі в контексті діючих санітарних норм.

Предметом позову є визнання договору оренди недійсним індивідуально визначеного нерухомого державного майна та повернення майна.

У позовній заяві прокурором позовні вимоги обґрунтовано обставинами, які свідчать про порушення у момент укладення спірного договору положень ст. 80 Закону України «Про освіту», якою встановлено умови, за яких об`єкти та майно навчальних закладів можуть бути передані в оренду та які не було дотримано.

Предмет доказування - це коло обставин, які належить установити по конкретній справі і які необхідні для правильного вирішення справи по суті, тобто ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Однак, положення ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту» не містить таких умов для передачі майна закладів освіти в оренду, як визначення потреби навчального закладу в цих приміщеннях; придатності взагалі до використання у навчальному процесі в контексті діючих санітарних норм.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про неможливість використання спірного майна у вигляді вбудованих приміщень в будівлю їдальні в освітньому процесі, для забезпечення такого процесу або для обслуговування учасників освітнього процесу.

Таким чином, прокурором з позовом надано докази того, що за спірних договором передано майно навчального закладу фізичні особі - підприємцю для здійснення підприємницької діяльності: виробництва виробів із бетону у порушення ч.4 ст. 80 Закону України «Про освіту».

Висновок суду, що ФОП Лівшиць Д.Г. дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для користування нерухомим майном, а тому набув права «правомірного очікування», суперечить обставинам справи.

Спір у справі № 923/1138/21 стосується нерухомого майна та майнових прав-права користування ним, тобто предмет спору відрізняється від справи «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії», викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1991.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 передбачено, що «правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Враховуючи, що під час укладення спірного договору порушено ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту», а тому слід вважати необгрунтованим твердження про дотримання ФОП Лівшиць Д.Г. вимог усіх законодавства та виникнення «правомірних очікувань».

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 17.01.2020 № 1608-20-065, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та фізичною особою-підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи задоволення позовних вимог в частині визнання договору оренди недійсним, підлягає задоволенню і позов в частині зобов`язання фізичної особи-підприємця Лівшиця Дмитра Геннадійовича звільнити та повернути Міністерству освіти і науки України державне нерухоме майно-вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв. м в будівлі їдальні за адресою: м.Херсон вул. Баку 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії", вартістю 471139 грн. шляхом підписання акту приймання-передачі.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинами справи, не з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 9 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на викладені вище норми, колегія суддів вважає за потрібне покласти витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги на фізичну особу-підприємця Лівшиця Дмитра Геннадійовича.

Керуючись статтями 269-271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 по справі №923/1138/21 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 09.12.2021 по справі №923/1138/21 - скасувати.

Прийняти нове рішення.

« 1.Позов задовольнити.

2.Визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 17.01.2020 № 1608-20-065, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та фізичною особою-підприємцем Лівшиць Дмитром Геннадійовичем.

3.Зобов`язати фізичну особу-підприємця Лівшиць Дмитра Геннадійовича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) звільнити та повернути Міністерству освіти і науки України (01135, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 10, ) державне нерухоме майно-вбудовані приміщення загальною площею 269,4 кв. м в будівлі їдальні за адресою: м.Херсон вул. Баку 8, що перебуває на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу "Херсонський професійний ліцей зв`язку та поліграфії" вартістю 471139 грн. шляхом підписання акту приймання-передачі.

4.Стягнути з фізичної особи-підприємця Лівшиця Дмитра Геннадійовича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Херсонської обласної прокуратури (73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, 33, ) витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у сумі 9 337,08 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Лівшиця Дмитра Геннадійовича ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Херсонської обласної прокуратури (73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, 33, ) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 14 005,63 грн.

Зобов`язати Господарський суд Одеської області видати накази з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження» щодо вимог до виконавчого документа.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписа 28.03.2023.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: С.В. Таран

І.Г. Філінюк