ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023м. ДніпроСправа № 904/3653/22
за позовом Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас"

до Першотравенського міського житлово-комунального підприємства

про стягнення 2 990 812,45 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судового засідання: Тімочкін М.В.

Представники:

Позивача Казанцев С.В.

Відповідача не прибув

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 398 276,16 грн. - пені, 2 214 434,06 грн. - індексу інфляції, 378 102,23 грн. - 3% річних, мотивуючи неналежним виконанням Відповідачем Договору № 256/352 від 18.06.2018.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що Позивач вказує період позовних вимог з лютого 2020 року по серпень 2022, однак частина цього періоду вже заявлялася Позивачем у справі № 904/6444/20, а саме з січня 2020 року по вересень 2020 року. Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, Відповідач заявляє про застосування спеціальних строків позовної давності, а саме в один рік, за період з серпня 2021 року по серпень 2022 року в частині стягнення неустойки (пені). Також, посилаючись на ч. 6 ст. 232 ГК України Відповідач заперечує щодо нарахування пені, оскільки Позивач не припинив нарахування через шість місяців.

Ухвалою суду від 21.02.2023 витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №904/6444/20 для огляду у судовому засіданні.

У судовому засідання 07.03.2023 оглянуто матеріали справи № 904/6444/20.

Відповідач у судове засідання не прибув, 22.03.2023 електронною поштою від останнього надійшла заява про розгляд справи без участі представника.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

18.06.2018 сторони уклали Договір № 256/352 про надання послуг з централізованого водопостачання (далі Договір), за п. 1.1. якого Сторона -1 (Позивач) зобов`язується надати Стороні -2 (Відповідачеві) послугу з централізованого водопостачання, а Сторона -2 зобов`язується, на умовах даного Договору, прийняти на межі розподілу балансової належності мереж відповідно Додатку № 1 та оплатити отриманий щомісячний об`єм питної води.

Розрахунок за послугу з водопостачання здійснюється Стороною -2 в безготівковій формі на підставі рахунку Сторони -1 в порядку попередньої оплати, суму якої Сторона -1 визначає до 1 числа місячного періоду, що передплачується за об`ємами водоспоживання Сторони -2 у минулому місячному періоді. Сторона -2 здійснює попередню оплату не пізніше 25 числа місячного періоду, що переплачується. Остаточний розрахунок за період, що передплачується, Сторона -2 проводить на підставі рахунку Сторони -1 до 01 числа наступного місячного періоду за передплаченим (п. 4.3. Договору).

Сторони несуть відповідальність за не виконання чи неналежне виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань відповідно до чинного законодавства України (п. 6.1. Договору).

За порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (п. 6.4. Договору).

За зобов`язаннями за даним Договором сторони погоджують застосування загального строку позовної давності тривалістю у три роки (п. 6.5. Договору).

Відповідач за надані послуги розраховувався порушенням строків на оплату, періоди прострочення відображені в розрахунках стягуваних сум.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, п. 6.4 Договору, на прострочений борг Відповідача Позивач нарахував індекс інфляції 2 214 434,06 грн. за період з липня 2021 року по серпень 2022 року; 3 % річних 378 102,23 грн. за період з 01.07.2021 по 30.09.2022; пеню - 398 276,16 грн. за період з 01.11.2021 по 30.09.2022.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є підстави та обґрунтованість стягуваних сум.

Відносини, що виникли між сторонами у справі є господарськими, тому, згідно зі ст.4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч.1 ст. 18 ГПК України).

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 75 ГПК України).

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав.

Перевіривши доводи і докази сторін, суд погоджується з Позивачем, та не приймає позицію Відповідача.

Так, 18.06.2018 сторони уклали Договір № 256/352 про надання послуг з централізованого водопостачання, за п. 1.1. якого Сторона -1 зобов`язується надати Стороні -2 послугу з централізованого водопостачання, а Сторона -2 зобов`язується, на умовах даного Договору, прийняти на межі розподілу балансової належності мереж відповідно Додатку № 1 та оплатити отриманий щомісячний об`єм питної води.

Розрахунок за послугу з водопостачання здійснюється Стороною -2 в безготівковій формі на підставі рахунку Сторони -1 в порядку попередньої оплати, суму якої Сторона -1 визначає до 1 числа місячного періоду, що передплачується за об`ємами водоспоживання Сторони -2 у минулому місячному періоді. Сторона -2 здійснює попередню оплату не пізніше 25 числа місячного періоду, що переплачується. Остаточний розрахунок за період, що передплачується, Сторона -2 проводить на підставі рахунку Сторони -1 до 01 числа наступного місячного періоду за передплаченим (п. 4.3. Договору).

За порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості (п. 6.4. Договору).

Відповідач за надані послуги розраховувався з порушенням строків на оплату, що не заперечується самим Відповідачем. Періоди прострочення відображені в розрахунках стягуваних сум.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, п. 6.4 Договору, на прострочений борг Відповідача Позивач нарахував індекс інфляції 2 214 434,06 грн. за період з липня 2021 року по серпень 2022 року; 3 % річних 378 102,23 грн. за період з 01.07.2021 по 30.09.2022, пеню - 398 276,16 грн. за період з 01.11.2021 по 30.09.2022.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", судом встановлено, що розрахунки 3% річних, пені, індексу інфляції проведено правильно.

Щодо нарахування пені, то відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки (п. 2.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Пунктом 1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Разом з цим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020 доповнено Розділ IX Прикінцеві положення ГК України п. 7 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Так, Всесвітня організація охорони здоров`я (ВООЗ) 11.03.2020 оголосила пандемію коронавірусу. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 на усій території України установлено карантин з 12.03.2020.

Станом на 30.09.2022 (кінцеву дату нарахування пені) на усій території України продовжував діяти карантин, пов`язаний із запобіганням поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Отже, нарахування пені за порушення Відповідачем зобов`язань зі сплати за спірний період по 30.09.2022 є правомірним.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Щодо строку позовної давності, про застосування якої заявив Відповідач, суд бере до уваги, що дійсно відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Однак, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-ІХ від 30.03.2020 продовжений строк позовної давності щодо пені на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. В подальшому період карантину продовжувався, зокрема постановою № 1423 від 23.12.2022 до 30.04.2023.

За таких обставин, на думку суду, Позивач не пропустив строк позовної давності.

Щодо заперечень Відповідача з приводу періодів нарахування, судом витребувано справу № 904/6444/20 і досліджено матеріали справи та встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.04.2021 у справі № 904/6444/20 за позовом Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" до Першотравенського міського житлово-комунального підприємства про стягнення пені, 7% штрафу, втрати від інфляції та 3% річних у загальному розмірі 5 654 761,20 грн., позов задоволено частково, стягнуто з Першотравенського міського житлово-комунального підприємства на користь Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" заборгованість в сумі 434 340,34 грн. - втрати від інфляції за період з серпня 2018 року по травень 2020 рік; 348 029,31 грн. - 3% річних за період з 01.08.2018 по вересень 2020 року, пені - 183 710,23 грн. за період з 01.12.2019 по 01.12.2020, 7 % штрафу - 240 424,94грн. та судовий збір у розмірі 18 097,57 грн.

Отже, строки стягнення пені, 3 % річних та індексу інфляції за позовами у справах № 904/6444/20 і № 904/3653/22 не співпадають.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, до стягнення належить 398 276,16 грн. пені, 2 214 434,06 грн. індексу інфляції, 378 102,23 грн. 3 % річних.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Першотравенського міського житлово-комунального підприємства (52800, Дніпропетровська обл., м. Першотравенськ, вул. Молодіжна, 12, код 32598423) на користь Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Дніпро-Західний Донбас" (52551, Дніпропетровська обл., Синельниківський район, с. Воронове, вул. Дніпровська, 28, код 03564045) 398 276,16 грн. пені, 2 214 434,06 грн. індексу інфляції, 378 102,23 грн. 3 % річних, 44 862,19 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 30.03.2023.

Суддя С.Г. Юзіков