ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2023 р. Справа№ 910/11691/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2022 (повний текст складено 15.12.2022)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18.01.2023

у справі №910/11691/22 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Корпорації "ТСМ Груп"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 172 791,91 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Корпорація "ТСМ Груп" (далі - позивач) звернулась у Господарський суд міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач), у якому просила стягнути 172 791,91 грн, у тому числі: 116 136,00 грн основного боргу за виконані роботи, 47 423,89 грн інфляційних втрат коштів, 9 232,02 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору на авторський нагляд за виконанням робіт з будівництва об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" №01/19 від 10.01.2019 позивач у липні-грудні 2019 року виконав роботи на загальну суму 627 940,24 грн, однак відповідач оплатив роботи не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 116 136,00 грн. Також позивач поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, посилався на те, що він сплатив частину коштів по договору в розмірі 511 804,24 грн, проте у подальшому невиконанні умов договору відсутня його вина, оскільки ринок електричної енергії перебуває в кризовому стані, значно зросла прострочена заборгованість ДП "Гарантований покупець" перед ДП НАЕК "Енергоатом" і суттєво зменшились обсяги відпущеної електроенергії, внаслідок чого виникла фінансова криза неплатежів; виконання зобов`язань за договором є неможливим через настання форс-мажорних обставин - військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану та визнано форс-мажорними обставинами згідно листа на сайті ТПП України від 28.02.2022 №2024/2.0-7.1. Також заявив клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 1000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2022 року позов задоволено.

З Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" стягнуто на користь Корпорації "ТСМ Груп" заборгованість у розмірі 116 136 грн 00 коп., 3% річних у розмірі 9 232 грн 02коп., інфляційні втрати коштів у розмірі 47 423 грн 89 коп. та судовий збір у розмірі 2 591 грн 88 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення частково та ухвалити нове рішення, яким в частини стягнення 3% річних в розмірі 9232,02 грн та інфляційних втрат в розмірі 47423,89 грн позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не прийняв до уваги факт знаходження відповідача у скрутному фінансовому становищі, оскільки ринок електричної енергії перебуває в кризовому стані, значно зросла прострочена заборгованість ДП "Гарантований покупець" перед ДП НАЕК "Енергоатом" і суттєво зменшились обсяги відпущеної електроенергії, внаслідок чого виникла фінансова криза неплатежів; виконання зобов`язань за договором є неможливим через настання форс-мажорних обставин - військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану та визнано форс-мажорними обставинами згідно листа на сайті ТПП України від 28.02.2022 №2024/2.0-7.1

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 18 січня 2023 року заяву Корпорації "ТСМ Груп" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

З Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" стягнуто на користь Корпорації "ТСМ Груп" витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн 00 коп.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами, до 1000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності і позивачем не надано доказів, які б довели, що його витрати є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за скаргою на рішення суду, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу на рішення - до 15 лютого 2023 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за скаргою на додаткове рішення суду, об`єднано в одне апеляційне провадження розгляд скарг на рішення та на додаткове рішення, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу на додаткове рішення - до 06 березня 2023 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

Сторони були повідомлені про відкриття апеляційного провадження в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду у електронному вигляді через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему на адреси електронної пошти і ухвали про відкриття апеляційного провадження були доставлені до їх електронних скриньок 27.01.2023 та 20.02.2023 (позивачу), 26.01.2023 та 16.2023 (відповідачу), що підтверджується довідками про доставку.

Позивач не скористався своїм правом подати відзиви на апеляційні скарги, що не перешкоджає їх розгляду.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10 січня 2019 року між Корпорацією "ТСМ Груп", як генеральним підрядником, та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", як замовником, був укладений договір №01/19 на авторський нагляд за виконанням робіт з будівництва об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" (№НАЕК 2-123-08-19-05057) (далі - договір).

Відповідно п. 1.1 договору генеральний підрядник зобов`язується за завданням замовника з дотриманням вимог законодавства виконати комплекс робіт з теми: "Авторський нагляд за виконанням робіт з будівництва об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" в цілому або за етапами в обсягах та у строки, що визначені у Календарному плані робіт згідно з додатком 4 до вказаного договору, а замовник в свою чергу був зобов`язаний прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Згідно з п. 2.1. договору та відповідно до протоколу угоди про договірну ціну (Додаток №2 до договору) та зведеного кошторису (Додаток № 3 до договору), що є невід`ємними частинами даного договору, була визначена вартість робіт за цим договором, яка складала 627 960,00 (шістсот двадцять сім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень та 00 коп. в т.ч. ПДВ 20% - 104 660,00 (сто чотири тисячі шістсот шістдесят) гривень та 00 коп.

Пунктом 2.2. договору сторони передбачили, що розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок генерального підрядника протягом 45 банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Замовник має право затримати кінцевий остаточний розрахунок за виконані роботи до усунення зауважень, які виявлені при прийнятті виконаних робіт (п. 2.4. договору).

Відповідно до п.2.5. договору підставою для затримки остаточних розрахунків є викладена в 5-денний термін претензія замовника за якістю робіт. Генеральний підрядник зобов`язаний протягом обумовлених при прийманні робіт термінів усунути ці зауваження, після чого замовник здійснює остаточний розрахунок згідно редакції п.2.2 договору.

При завершенні кожного етапу виконання робіт, генеральний підрядник надає замовнику акт здачі-приймання виконаних робіт у кількості 4-х примірників для розгляду та належного оформлення. Генеральний підрядник при складанні актів здачі-приймання виконаних робіт, кодує вид робіт згідно з ДКПП (п. 4.1. договору).

Пунктом 4.3. договору встановлено, що замовник протягом 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання акту здачі-приймання виконаних робіт зобов`язаний направити Генеральному підряднику підписаний акт або надати мотивовану відмову від приймання виконаних робіт.

Надання актів здачі-приймання виконаних робіт здійснюється до 25-го числа поточного місяця (п. 4.7. договору).

Відповідно до п. 10.2. договору всі спори і розбіжності, які можуть виникнути з цього договору або у зв`язку з ним, будуть вирішуватись сторонами згідно претензійного порядку. Сторона, яка порушила права і законні інтереси іншої сторони, зобов`язана поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову, претензія підлягає розгляду в десятиденний строк, який обчислюється з дня її одержання.

Договір набуває чинності з дати підписання договору та скріплення його печатками і діє до 31 березня 2020 року (п. 11.4 договору).

На виконання умов договору позивачем були виконані, а відповідачем прийняті роботи на загальну суму 627 940,24 грн., про що свідчать підписані між сторонами акти здачі-прийняття виконаних робіт, а саме: акт № 1 від 25.07.2019 на суму 326 464,24 грн; акт № 2 від 30.09.2019 на суму 185 340,00 грн; акт №3 від 20.12.2019 на суму 116 136,00 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що будь-яких зауважень щодо виконаних позивачем робіт від відповідача не надходило, вищевказані документи були підписані уповноваженим представником відповідача без жодних заперечень.

Згідно платіжних доручень №УКС/112 від 31.01.2020 та №УКС/437 від 10.12.2020 відповідач здійснив часткову оплату виконаних позивачем робіт на суму 511 804,24 грн, зокрема, за актом здачі-прийняття виконаних робіт №1 від 25.07.2019 на суму 326 464,24 грн та за актом здачі-прийняття виконаних робіт № 2 від 30.09.2019 на суму 185 340,00 грн.

Таким чином, не оплаченим відповідачем залишився акт №3 від 20.12.2019 на суму 116 136,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №103 від 15.08.2022, у якій просив останнього сплатити існуючу заборгованість за договором у розмірі 116 136,00 грн.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №709 вбачається, що відповідач отримав вищевказану претензію позивача 22.08.2022, проте, залишив її без відповіді та задоволення.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 116 136,00 грн основного боргу за виконані роботи, 47 423,89 грн інфляційних втрат коштів за період з березня 2020 року по вересень 2022 року та 9 232,02 грн 3% річних за період з 02.03.2020 по 25.10.2022.

Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечував факт сплати ним частини коштів по договору в сумі 511 804,24 грн, однак проти задоволення позову заперечував, посилаючись на наявність простроченої заборгованості у контрагентів, проблему неплатежів, фінансову кризу, а також настання форс-мажорних обставин - військової агресії російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану 24.02.2022.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку щодо обґрунтованості і доведеності позовних вимог, а тому задовольнив позов повністю.

Відповідач у апеляційній скарзі оскаржує рішення суду першої інстанції виключно в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів, посилаючись на відсутність своєї вини у невиконання зобов`язань за договором (наявність простроченої заборгованості у контрагентів, проблему неплатежів, фінансову кризу), а також виникнення обставин непереборної сили (військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану), що, на думку відповідача, звільняє його від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Частинами 1, 2 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним господарським судом не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а розрахунок задоволених позовних вимог (основного боргу, інфляційних втрат коштів, 3% річних) позивачем здійснений арифметично та методологічно вірно, у відповідності до умов договору та фактичних обставин справи.

Щодо доводів відповідача про наявність правових підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання умов договору, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2. договору сторони передбачили, що розрахунки за виконані роботи проводитимуться шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок генерального підрядника протягом 45 банківських днів з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Отже, відповідач повинен був оплатити роботи по акту №3 від 20.12.2019 на суму 116 136,00 грн у строк до 01 березня 2020 року.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, відповідачем не виконані свої зобов`язання з повної оплати виконаних позивачем робот у встановлені Договором строки і наявність заборгованості у сумі 116 136,00 грн відповідачем не спростована.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем грошових зобов`язань позивачем були нараховані та заявлені до стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно пункту 8.1 договору сторона звільняється від визначеної цим договором або чинним в Україні законодавством відповідальності за повне або часткове порушення договору, якщо обґрунтує, що таке порушення відбулося в результаті дії форс-мажорних обставин, визначених у цьому договорі, за умови, що їх настання було засвідчено у визначеному цим договором порядку.

У пункті 8.3 договору сторони домовились, що настання непереборної сили повинне бути засвідчено компетентним органом, що визначено чинним в Україні законодавством.

Пунктом 8.4 договору встановлено, що сторона, що має намір послатися на форс-мажорні обставини, зобов`язана протягом 10-ти днів, з урахуванням можливостей технічних засобів миттєвого зв`язку і характеру існуючих перешкод, повідомити іншу сторону про наявність форс-мажорних обставин і їх вплив на виконання цього договору.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин в порядку, встановленому договором.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований "Всім кого це стосується", на який посилається відповідач, Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Таким чином, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Однак, як зазначено вище, відповідачем не виконані грошові зобов`язання, які мали бути виконані ще задовго до початку військової агресії та введення воєнного стану, і відповідачем не доведено, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

Відповідачем також не надано відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), отриманого в порядку, встановленому Регламентом ТПП України, який би підтверджував вплив вказаних обставин на неможливість виконання ним умов договору.

Посилання відповідача на наявність простроченої заборгованості у контрагентів, проблему неплатежів, фінансову кризу тощо, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки згідно абз. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору, тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов повністю та стягнув з відповідача як суму основного боргу, так і нараховані позивачем 3% річних та інфляційні втрати коштів.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги на рішення суду в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення суду, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою позивач подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 17600 грн, у тому числі: 2 600,00 грн зі сплати судового збору та 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2022 було відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У клопотанні від 08.11.2022 представник відповідача просив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, а справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

07.12.2022 позивач подав заяву в якій зазначив, що докази щодо розміру понесених витрат пов`язаних з розглядом даної справи позивач надасть протягом п`яти з днів після ухвалення рішення.

Представник відповідача у судові засідання 07.12.2022 та 14.12.2022 не з`явився, надіславши клопотання про їх відкладення, а представник позивача приймав участь в обох судових засіданнях.

Відповідно до ч.8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

20.12.2022 через систему "Електронний суд" надійшла заява Корпорації "ТСМ Груп" про ухвалення додаткового рішення по справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 грн, отже заява була подана в межах встановленого п`ятиденного строку.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, а саме, у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Оскільки позов було задоволено у повному обсязі, пов`язані з розглядом справи судові витрати покладаються на відповідача.

За вимогами частин 5, 8 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем подавались заперечення на заяву позивача, у якій просив зменшити витрати, що підлягають розподілу між сторонами, до суми 1000,00 грн, оскільки заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності і позивачем не надано доказів, які б довели, що його витрати є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову або значенням справи для сторін.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених ним судових витрат позивач долучив до матеріалів справи: договір №20/10/22 про надання юридичних послуг від 20.10.2022, який укладений між позивачем, як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням "Сидоренком і Партнери"; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2726 від 21.12.2006, видане Сидоренку В.В.; ордер №1247711 від 01.11.2022, виданий адвокатським об`єднанням адвокату Сидоренку В.В.; акт здачі-прийняття наданих послуг від 16.12.2022 на суму 22000,00 грн; рахунок №1 від 20.10.2022 на суму 15000,00 грн; платіжну інструкцію №667 від 08.11.2022 про сплату 15000,00 грн.

Згідно п.1.1 договору клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати юридичні послуги в об`ємі та на умовах, передбачених даним договором.

Розділом 2 договору визначено, зокрема, що адвокатське об`єднання надає юридичну допомогу щодо стягнення заборгованості по договору на авторський нагляд за виконанням робіт з будівництва об`єктів автоматизованого інформаційно-управляючого комплексу інженерно-технічних засобів системи фізичного захисту ВП "Южно-Українська АЕС" №01/19 від 10.01.2019, а для виконання даного договору об`єднання уповноважує адвоката Сидоренка В.В.

Вартість ставки почасової роботи адвоката становить 3000,00 грн (п.4.3 договору) і клієнт додатково сплачує гонорар за участь адвоката у судових засіданнях по судовій справі у розмірі 5000,00 грн за кожне судове засідання.

Матеріалами справи підтверджується, що правничу допомогу у справі позивачу надавав адвокат Сидоренко В.В., повноваження якого підтверджувались ордером №1247711 від 01.11.2022.

Відповідно до Акту №1 здачі-прийняття послуг від 16.12.2022 адвокатом були надані наступні послуги: детальний аналіз договору та первинних документів, проведений аналіз судової практики та надання клієнту юридичної консультації - 1 год. - 3000 грн; проведення розрахунків суми основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних, надання клієнту консультації щодо розміру та порядку оплати судового збору - 1 год. - 3000,00 грн; підготовка позовної заяви та підготовка доказів (сканування документів) - 2 год. - 6000,00 грн; представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 07.12.2022 - 1 засідання - 5000,00 грн; представництво інтересів клієнта в судовому засіданні 14.12.2022 - 1 засідання - 5000,00 грн; загальна вартість виконаних послуг становить 22 000,00 грн.

З доданої до заяви платіжної інструкції №667 від 08.11.2022 вбачається, що позивач сплатив адвокатському об`єднанню 15000,00 грн, однак відповідно до правових позицій Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 ГПК України).

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі №920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20).

У постановах від 24.10.2019 у справі №905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі №920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції при розгляді заяви позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу було врахована заява відповідача про зменшення цих витрат та встановлено, що позивачем не було надано до суду доказів на підтвердження того, що його витрати є співмірними з виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторін.

Апеляційний господарський суд погоджується, що визначений позивачем розмір витрат на послуги адвоката у сумі 22000,00 грн є завищеним, не відповідає критеріям розумності та співрозмірності, оскільки справа є малозначною, спір стосується стягнення заборгованості по одному акту виконаних робіт, факт виконання яких відповідачем не заперечувався, й практика вирішення таких спорів є сталою,

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що розумним, пропорційним і обґрунтованим розміром витрат на послуги адвоката за розгляд справи у суді першої інстанції у даному спорі є сума 5000,00 грн, і вказаний висновок суду першої інстанції повністю узгоджується з наведеними нормами Господарського процесуального кодексу України та правовими позиціями Верховного Суду, які підлягають врахуванню всіма судами.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги на додаткове рішення суду в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування або зміни додаткового рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив всі наявні у справі докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення та додаткове рішення Господарського суду міста Києва законні та обґрунтовані, отже, підстави для їх скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційних скарг, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Південноукраїнська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14 грудня 2022 року та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 18 січня 2023 року - залишити без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.03.2023.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

О.В. Агрикова