УХВАЛА

27 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/21173/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Губенко Н.М.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Демидова В.О.)

від 04.08.2022

та постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Сулім В.В., судді - Майданевич А.Г., Коротун О.М.)

від 15.02.2023

у справі за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

про стягнення 4 789,01 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (далі - відповідач) про стягнення 4 789,01 грн, з яких 4 251,27 грн частину чистого прибутку відповідно до кількості належних акціонерам акцій, 64,00 грн 3 % річних, 353,94 грн пені та 120,07 грн інфляційних нарахувань.

2. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем зобов`язань відповідно до абзацу 2 пункту 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" щодо сплати частини чистого прибутку відповідно до кількості належних акціонерам акцій.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2022 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача частину чистого прибутку у розмірі 4 251,00 грн, 3% річних у сумі 64,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 120,07 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102,23 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

4. Суд виходив з того, що саме загальними зборами відповідача прийнято рішення про розподілення прибутку відповідно до вимог статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік". Позивач, як акціонер відповідача, має право на частину чистого прибутку відповідно до кількості належних йому акцій. Докази виплати позивачу частини чистого прибутку до 01 липня 2021 року відсутні.

5. 15.02.2023 Північний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою змінив мотивувальну частину рішення.

6. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення частини чистого прибутку, 3% річних та інфляційні втрат. Зазначив, що Конституційний Суд України визнав неконституційним не перерозподіл частини чистого прибутку на користь Держави як такий, а дискримінаційний розподіл, коли не передбачається вимога спрямування частини чистого прибутку на користь інших учасників товариства. Норма абзацу 2 статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" жодним чином не здійснює неконституційне втручання у права власності відповідача як акціонерного товариства. Порушене корпоративне право позивача підлягає захисту в порядку статті 14 Європейської Конвенції з прав людини, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року. Також суд вказав, що обов`язок сплачувати податки з виплат чистого прибутку доходу покладається саме на емітента-відповідача. Тобто, саме відповідач, а не акціонер, повинен нарахувати виплати, передбачені абзацом 2 статті 21 зазначеного Закону - пропорційно частці, нарахованій на користь держави, тобто з розрахунку на одну акцію стільки ж, скільки державі, і з нарахованих сум утримувати відповідні податки.

7. 08.03.2023 відповідач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

8. Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.

9. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

10. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.

11. Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

12. Предметом позову у цій справі є стягнення 4 789,01 грн, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (500 х 2 270,00 грн = 1 135 000, 00 грн).

13. Скаржник зазначає, що справа підлягає оскарженню за підпунктом "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, оскільки вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування статті 21 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік". Також за підпунктом "в" пункту 2 частини третьої цієї статті, оскільки справа становить значний суспільний інтерес (в умовах військової агресії російської федерації та введення воєнного стану на території України відповідач виконує надзвичайно важливу соціальну та державну функцію забезпечення стабільності цін на нафтопродукти для населення країни. Крім того, це підтверджується задоволенням судом клопотання про транслювання перебігу судового засідання на офіційному каналі YouTube та офіційному порталі "Судова влада України").

14. Вивчивши доводи скаржника щодо наявності підстав для оскарження судових рішень у справі за підпунктами "а", "в", пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

15. Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка у випадку відкриття касаційного провадження, буде впливати на значну кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

16. Використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

17. Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у касаційній скарзі не наведено належних обґрунтувань та наявності неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах.

18. У касаційній скарзі відсутні посилання на справи та їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію щодо вирішення справ з аналогічними обставинами справи.

19. Водночас, доводи скаржника зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, при цьому, сама по собі незгода сторони з оцінкою судом конкретних обставин справи не може бути підставою для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

20. За оцінкою Суду касаційна скарга також не містить переконливих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес та виняткове значення для скаржника, оскільки незгода з ухваленими судовими рішеннями суду попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь скаржника є звичайним передбачуваним процесом.

21. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судами попередніх інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник оскаржує.

22. Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами "а", "б", "в", "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, аргументованих обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

23. Таким чином, Верховний Суд вважає, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 4 789,01 грн, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

24. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

25. Зважаючи на конкретні обставини цієї справи та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відмови у відкритті касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 цього Кодексу, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/21173/21 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023.

2. Касаційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко