РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.04.2023Справа № 910/2544/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В., розглянувши матеріали господарської справи у спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

до Комунального підприємства «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА»

про стягнення 23 597,32 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про стягнення 23 597,32 грн, з яких: 18242,32 грн - основна заборгованість, 3 666,71 грн - інфляційні втрати, 1 688,29 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем грошового зобов`язання за поставлену теплову енергію.

Процесуальні дії у справі

Господарський суд міста Києва ухвалою від 25.05.2022 зазначену позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

06.06.2022 через канцелярію суду позивачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду позову.

Господарський суду міста Києва ухвалою від 22.06.2022 прийняв вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

У відповідності до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною третьою статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

12.07.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилався на те, що спірне нежитлове приміщення не передавалося відповідачу та не обліковувалося ним, позивачем не надано доказів щодо приналежності відповідачу спірного приміщення. Крім того, відповідач вказує на те, що додані до позовної заяви облікові картки, корінці наряду, акти приймання-передавання товарної продукції, відомості споживання теплової енергії не є належними доказами на підтвердження надання позивачем послуг з постачання теплової енергії відповідачу.

09.08.2022 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що оскільки відповідач є балансоутримувачем спірних нежитлових приміщень, окремий облік теплоспоживання відповідача пропорційно його опалюваній площі здійснюється за особовим рахунком № 320309-02. Позивач вважає, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію. Позивач стверджує, що надані до матеріалів справи корінці нарядів на включення та відключення будинку на опалювальний сезон підтверджують факт підключення/відключення постачання теплової енергії всього будинку, а обсяг спожитої теплової енергії за спірний період підтверджується відомостями реєстрації параметрів споживання.

11.08.2022 через відділ діловодства суду від сторін надійшло спільне клопотання про зупинення провадження у справі на час проведення сторонами медіації строком на дев`яносто днів з дня постановлення судом ухвали.

22.08.2022 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та заява про застосування строку позовної давності.

У відповідності до приписів п. 3-1 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: звернення обох сторін з клопотанням про зупинення провадження у справі у зв`язку з проведенням медіації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 задоволено клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», зупинено провадження у справі №910/2544/22 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» про стягнення 23 597,32 грн на час проведення медіації, але не більше дев`яноста днів з дня постановлення даної ухвали про зупинення провадження у справі.

08.02.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2023 поновлено провадження у справі № 910/2544/22, продовжено розгляд справи №910/2544/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання).

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 та Розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (найменування змінене на Акціонерне товариство «К.Енерго») (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №601-18, відповідно до якого кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497 554 936,91 грн станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів.

Отже, згідно з додатком №1 до договору позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 18 242,32 грн.

Листом №1/5-721278-01 від 08.04.2019 позивачем було повідомлено відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, а також заявлено вимогу про сплату суми заборгованості в розмірі 18 242,32 грн.

Позивач вказує, що за період діяльності АТ «К.ЕНЕРГО» у відповідача утворилась заборгованість за теплову енергію до 01.05.2018 за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14, на підтверджується чого позивач надав корінці нарядів на включення/відключення будинку на опалюваній період, відомості реєстрації параметрів теплоспоживання.

На підтвердження обсягів споживання теплової енергії відповідачем за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14 позивач надав облікові картки споживача за особовим записом № 721278-01.

З огляду на те, що відповідач своєчасно не здійснив оплату за спожиту теплову енергію, позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 18242,32 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 666,71 грн, 3% річних у розмірі 1 688,29 грн.

У відповіді на відзив позивач посилається на наступне:

- відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 №80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради" нежитлові приміщення, підсобні приміщення, підвальні приміщення, тощо по вул. Олександрівська, буд. 12/14, знаходиться на балансі відповідача;

- оскільки відповідач є балансоутримувачем нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14, окремий облік теплоспоживання пропорційно його опалюваній площі здійснюється за особовим рахунком № 721278-01;

- відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовували теплову енергію без укладення договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію;

- позивач є постачальником теплової енергії до нежитлових приміщень житлового будинку за адресою м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 9, яке приєднане до загальнобудинкової системи теплової мережі. На підставі виданих корінців нарядів підключається весь будинок за вказаною адресою в цілому. На окрему частину нежитлового приміщення, корінці нарядів не видаються;

- позивач просив відмовити у задоволенні заяви відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідачем не надано достатніх, допустимих та достовірних доказів щодо понесених судових витрат на правничу допомогу.

Позиція відповідача

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на те, що на підставі Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 №80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м. Києві ради" відповідачу було передано багатоквартирний будинок № 12/14, розміщений по вулиці Олександрівська у місті Києві, загальною площею 3418,20 кв.м., у тому числі нежитлові приміщення загальною площею 0,00 кв.м.

Таким чином, нежитлові приміщення у зазначеному будинку не передавались відповідачу, не перебували на його балансі, підприємством не здійснювалось повного господарського відання.

Крім того, за твердженням відповідача, у наданих позивачем доказах не ідентифіковано об`єкт, якому надавалася послуга з теплопостачання, не вказана його опалювальна площа.

Відповідач вважає, що надання комунальних послуг здійснюється виключно на підставі укладеного договору, однак договору на теплопостачання між сторонами не укладено.

Відповідачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складає 5000,00 грн.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідачем зазначено наступне:

- позивачем не надано до матеріалів справи жодного документу, які підтверджують обсяг і якість спожитої відповідачем у спірний період теплової енергії, а також її вартість;

- позивачем не визначено відносно якого приміщення виник борг, тобто не ідентифіковано приміщення, в яке здійснювалось теплопостачання;

- відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", КП "Київтеплоенерго" визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ "Київенерго". За розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Згідно з п. 2.2.1 цього статуту предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії.

Таким чином, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

11.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (найменування змінене на Aкціонерне товариство «К.Енерго») (кредитор) та КП «Київтеплоенерго» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №601-18 (надалі - «Договір відступлення»).

За умовами п. 1.1 договору відступлення кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01.05.2018 теплової енергії (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями)) як такий, що підлягає стягненню з споживача (споживачів) на загальну суму 497554 936,91 грн. станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору та коригувань платежів.

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається в додатку №1 до цього договору. Всі права вимоги переходять від кредитора до нового кредитора в момент підписання сторонами додатку №1 до цього договору (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, з укладенням цього договору кредитор відступає, новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень), що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або можуть виникнути після укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем (споживачами) зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії за договорами та споживачами, які зазначені у додатку №1 до цього договору. Відступлення прав вимоги за додатковими грошовими зобов`язаннями (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, втрати від інфляції, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) до основних грошових зобов`язань, які вже є предметом судового розгляду або вже підтверджені судовими рішеннями як такі, що підлягають стягненню з споживача (споживачів), визначаються окремим договором.

Згідно з п. 2.1 договору передбачено, що в рахунок оплати за відступлене право вимоги за цим договором на суму 497 554 936,91 грн., новий кредитор прийняв 497 554 936,91 грн. боргових зобов`язань кредитора перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що становить частину суми боргового зобов`язання за мировою угодою, затвердженою ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2018 у справі №910/7807/18.

Відповідно до п. 3.1.1 договору на дату підписання додатку №1 до цього договору за актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію (але в будь-якому випадку без виключень та обмежень договори та/або будь-яка первинна документація, яка підтверджує стан розрахунків споживача із кредитором, електронні інформаційні реєстри, бази, розрахунки позовних вимог, що заявлені до стягнення зі споживачів у судових спорах, рішення за результатами розгляду яких на дату укладання цього договору не прийняті, акти звіряння розрахунків).

Згідно з додатком №1 до договору позивач прийняв право вимоги до відповідача на суму 18 242,32 грн.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно із нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Таким чином, позивач прийняв право вимоги стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 23 597,32 грн та прийняв право вимоги до відповідача будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії.

Листом №1/5-721278-01 від 08.04.2019 позивачем було повідомлено відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні, а також заявлено вимогу про сплату суми заборгованості в розмірі 18 242,32 грн.

За доводами позивача, відповідач відповіді не надав та заборгованість не погасив.

Позивачем зазначено, що станом на дату подання позову договір про постачання теплової енергії між сторонами не укладено.

Основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання").

Таким чином, відсутність договору про постачання теплової енергії не звільняє споживача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: місто Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14, в якому за період діяльності АТ «К.ЕНЕРГО» надавалися послуги з теплопостачання за період з листопада 2015 року по квітень 2018 року.

За твердженнями позивача, постачання теплової енергії здійснювалось до будинку № 12/14 по вул. Олександрівська, що підтверджується корінцями нарядів на включення/відключення будинку в опалюваній період та відомостями реєстрації параметрів теплоспоживання.

Позивач вказує на те, що оскільки відповідач є балансоутримувачем нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14, окремий облік теплоспоживання пропорційно його опалюваній площі здійснювалось за особовим рахунком № 721278-01.

На підтвердження факту постачання теплової енергії за вказаною адресою, а також її обсягу, позивачем долучено до позовної заяви: корінці нарядів на включення/відключення будинку на опалюваній період, відомості реєстрації параметрів теплоспоживання за вказаною адресою, облікові картки споживача за обліковим записом № 721278-01 та довідка про нарахування за теплову енергію.

Позивачем на адресу відповідача направлено вимогу № 30/5/4/17970, в якій просив сплатити заборгованість у загальному розмірі 5 159 232,13 грн за надану теплову енергію, до якої було також включено спірний борг.

За доводами позивача, через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за спожиту теплову енергію, у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 18242,32 грн.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у сумі 3 666,71 грн та 3% річних у сумі 1 688,29 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами договір на постачання теплової енергії не був підписаний між сторонами.

У свою чергу, відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно з пунктами 5, 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

До житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Часиною 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про теплопостачання" балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (абзац 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання").

З огляду на викладене, відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє споживача від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16 та у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17.

Позивач стверджує, що відповідач є балансоутримувачем нежитлових приміщень, підсобних приміщень, підвальних приміщень, тощо за адресою: місто Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14, в якому надавалися послуги з теплопостачання.

Рішенням Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством Києва" перейменовано КП "Керуюча дирекція Шевченківського району" в КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", якому передано житловий фонд, який був переданий до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01.08.2014.

Відповідно до Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 "Про закріплення майна за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція", КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" здійснює господарське відання житлового, нежитлового фонду Шевченківського району в місті Києві та обслуговування закріплених за ним житлових будинків згідно додатку.

Як вбачається з додатку до Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011, за відповідачем закріплено на праві господарського відання жилий будинок за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14, загальною площею 3418,20 кв.м., з яких нежилих приміщень складає 0,00 кв.м.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14, не перебували на балансовому обліку відповідача та наполягає, що не є власником чи користувачем житлового або нежитлового приміщення.

Поряд з тим, позивачем у позові не зазначено, яка площа приміщень, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. вул. Олександрівська, буд. 12/14, передавалась відповідачу та за якою площею приміщень надавались послуги теплопостачання.

З інформації розміщеної на офіційній сторінці Департаменту комунальної власності міста Києва за посиланням: https://gukv.gov.ua/, вбачається, що на балансі відповідача перебуває 0,00 кв.м. нежилих приміщень об`єкту, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14.

Матеріали справи не місять та позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що приміщення, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Олександрівська, буд. 12/14, знаходиться на балансі або в користуванні відповідача.

Судом встановлено, що в облікових картках з обліковим записом № 721278-01 не ідентифіковано об`єкт, якому надавалась послуга з теплопостачання, не вказана його опалювальна площа, його місцезнаходження, адреса тощо.

Більш того, судом встановлено, що докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, не містять інформації про те, яка опалювальна площа приміщення враховувалась позивачем при здійсненні розрахунку суми боргу.

Судом також враховано, що за загальним правилом вартість послуги з постачання теплової енергії встановлюється за формулою: кількість спожитої теплової енергії по конкретному житловому будинку ділиться щомісячно пропорційно опалювальній площі житлових та нежитлових приміщень (при відсутності індивідуальних приладів обліку) між її споживачами, яким належить нерухомість, що знаходиться у цьому будинку, та множиться на тариф, затверджений в установленому порядку та спосіб. Отже, складовими такого розрахунку є:

- опалювальна площа приміщення, в яке здійснюється теплопостачання;

- вартість (тариф) одиниці поставленого теплоносія;

- кількість спожитої теплової енергії.

Отже, відсутність інформації щодо опалювальної площі унеможливлює встановлення кількості та вартості спожитої теплової енергії.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на зазначене вище, враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності доказів того, що відповідач був споживачем за фактично надані послуги з постачання теплової енергії у спірному будинку та протягом визначеного в позовній заяві періоду, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача в цій частині.

Відповідачем було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

При застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що у задоволенні зазначених вище позовних вимог про визнання судом відмовлено з підстав їх необґрунтованості, суд не застосовує при цьому позовну давність та наслідки її спливу, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд звертає увагу сторін, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, а також враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО" до Комунального підприємства "КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ З ОБСЛУГОВУВАННЯ ЖИТЛОВОГО ФОНДУ ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО РАЙОНУ М.КИЄВА".

Оскільки судом відмовлено у задоволенні вимоги про стягнення суми основного боргу, вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних також не підлягають задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 03.04.2023.

Суддя О.В. Гулевець