УХВАЛА

28 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 904/7869/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Малашенкової Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Громака В.О.,

представників учасників справи:

позивача - дочірньої компанії "Газ України" "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - Овчарука О.О.,

відповідача - комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" - Демченка А.Г.,

розглянув касаційну скаргу комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (далі - Підприємство)

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 (головуючий суддя - Орєшкіна Е.В., судді Антонік С.Г. і Кощеєв І.М.)

зі справи №904/7869/21

за позовом дочірньої компанії "Газ України" "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Компанія)

до Підприємства

про стягнення 7 204 256,83 грн.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Позов було подано про стягнення з Підприємства на користь Компанії 4 377 328, 56 грн. основного боргу, 131 791,22 грн. пені, 136 184,14 грн. штрафу, 1 652 171, 61 грн. "інфляційних втрат" та 906 781, 30 грн. - 3% річних.

2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про реструктуризацію заборгованості від 28.05.2012 №14/12-220 (далі - Договір) у частині оплати заборгованості за період з травня 2019 року по липень 2021 року на загальну суму 4 377 328,56 грн., у зв`язку з чим позивачем нараховані штраф і пеня відповідно до пункту 3.4 Договору та "інфляційні втрати", 3 % річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішень судових інстанцій

3. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2022: позов задоволено частково; стягнуто з Підприємства на користь Компанії 4 377 347, 46 грн. прострочення платежів за період з серпня 2018 року по липень 2021 року та 65 659,92 грн. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

4. Рішення суду першої інстанції мотивовано правомірністю заявлених позовних вимог у частині стягнення боргу в сумі 4 377 328,56 грн. за заявлений позивачем період з травня 2019 року по липень 2021 року (в резолютивній частині рішення зазначено борг у сумі 4 377 347,46 грн за період з серпня 2018 року по липень 2021 року) та відсутністю правових підстав для стягнення пені, штрафу, 3% річних та "інфляційних втрат" відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення" (далі - Закон №1730-VIII).

5. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023: скасовано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2022 у справі №904/7869/21 у частині відмови в задоволенні позову; прийнято в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення 3 % річних та "інфляційних втрат" та відмову в задоволенні позову про стягнення пені та штрафу з мотивів, викладених у цій постанові; викладено абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: "Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Криворіжтепломережа на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України борг в сумі 4 377 328,56 грн, 3 % річних в сумі 905 330,84 грн., інфляційні втрати в сумі 1 618 756,56 грн., судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 103 521,24 грн., про що видати наказ"; в іншій частині резолютивну частину рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2022 у справі №904/7869/21 залишено без змін; стягнуто з Підприємства на користь Компанії витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в сумі 56 793,69 грн.; визнано таким, що не підлягає виконанню, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 01.04.2022 у справі №904/7869/21.

6. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що: оскільки карантин на території України було встановлено з 12.03.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, а Підприємство є виробником теплової енергії, нарахування Компанією пені починаючи з 12.03.2020 є помилковим. З огляду на те, що як пеня, так і штраф у цій справі нараховані за період після 11.03.2020, у задоволенні позову в частині їх стягнення з відповідача слід відмовити. Відсутні підстави для застосування Закону №1730-VIII до спірних правовідносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. У касаційній скарзі до Верховного Суду Підприємство не погоджується з оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції та просить: скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 у справі № 904/7869/21 у частині інфляційних нарахувань та 3% річних і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; судовий збір покласти на позивача.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

8 На даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини першої статті 7 Закону №1730-VIII у редакції з урахуванням змін згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 №1639-IX, які (зміни) діяли також у період спірних правовідносин, про правомірність нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних підприємствам галузі теплокомуненерго.

9. Апеляційним судом неправильно було проаналізовано та застосовано приписи частини першої статті 7 Закону №1730-VIII та було зроблено помилковий висновок про незастосування до чинних правовідносин положень названого Закону і, як наслідок, прийнято незаконне рішення. Судом не було в повній мірі з`ясовано фактичні обставини справи, а саме те, що сума основної заборгованості відповідача перед позивачем, а також міра відповідальності були внесені до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Доводи іншого учасника справи

10. Компанія у відзиві на касаційну скаргу не погоджується з доводами викладеними у ній, вказує, що: наразі існує висновок Верховного Суду, щодо застосування частини першої статті 3, частини першої статті 7 Закону № 1730-VIII у редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-ІХ у подібних правовідносинах, зокрема у справі №908/1780/21, і здійснене судом апеляційної інстанції у даній справі правозастосування повністю відповідає такому висновку; судовий спір у справі виник внаслідок непогашення заборгованості за Договором, який було укладено 28.05.2012, у той же час Закон №1730-VIII прийнято 30.11.2016, а, отже, Договір аж ніяк не міг бути укладений на виконання положень вказаного Закону; крім того, стаття 7 Закону №1730-VIII не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки на виконання положень Закону №1730-VIII між позивачем та відповідачем не укладено договір про реструктуризацію заборгованості, основний борг не погашено в установлені законом строки. Компанія просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ, ТА ЇХНІХ ВИСНОВКІВ

11. Відповідно до умов укладеного Компанією (кредитор) та Підприємством (боржник) Договору:

- в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор та боржник домовилися про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 14.10.2010 №06/10-1138-БО-5 (пункт 1.1);

- загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до пункту 1.1 цього договору, складає 38 909 754, 50 грн. станом на 31.03.2012, що підтверджується актом звірки розрахунків (пункт 2.1);

- боржник зобов`язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у пункті 2.1 цього договору, шляхом сплати зобов`язання частинами відповідно до графіка погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню (пункт 2.2);

- зобов`язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів у термін та сумі, встановлених у пункті 2.2 цього договору на відповідний місяць (пункт 2.3);

- за невиконання або за неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України (пункт 3.1);

- у випадку, якщо у боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, кредитор зараховує кошти, що надійшли від боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (пункт 2.5);

- за прострочення виконання зобов`язань, вказаних у пункті 2.2 цього договору, боржник зобов`язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% (сім відсотків) від суми простроченого платежу (пункт 3.4);

- договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до 30.04.2032, а в частині виконання зобов`язань за договором - до їх повного здійснення (пункт 5.1).

12. Позивач зазначає, що у відповідача станом на 08.09.2021 існує борг за договором за період з травня 2019 року по липень 2021 року в сумі 4 377 328,56 грн., що стало підставою для звернення з позовом про його стягнення, а також пені за загальний період з 08.09.2020 по 08.09.2021 у сумі 131 791,22 грн., штрафу в сумі 136 184,14 грн. за прострочення сплати платежів за серпень 2020 року - липень 2021 року, "інфляційних втрат" за загальний період червень 2019 року - серпень 2021 року в сумі 1 652 171,61 грн., 3% річних за загальний період з 01.06.2019 по 08.09.2021 у сумі 906 781,30 грн.

13. Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача настав строк виконання платежів за договором за період з травня 2019 року по липень 2021 року на загальну суму 4 377 328,56 грн, проти чого відповідач не заперечує. Докази сплати цієї заборгованості ним не надані.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що неналежне виконання відповідачем Договору за періоди з травня 2012 року по квітень 2019 року підтверджується рішеннями господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2014 у справі №904/9569/13, від 12.11.2014 у справі №904/6667/14, від 13.08.2019 у справі №904/2098/19. Загальний розмір основної заборгованості, яку мав сплатити відповідач за вказаний період, становить 13 618 413,62 грн., втім, відповідачем сплачено лише 2 615 992,25 грн. Отже, розмір непогашеної заборгованості за період з травня 2012 року по квітень 2019 року становить 11 002 421,37 грн. (ця сума разом з невиконаним платежом за травень 2019 року на суму 162 123,98 грн включена до розрахунку "інфляційних втрат" за період з 01.06.2019 по 31.08.2021 та 3% річних за період з 01.06.2019 по 08.09.2021).

14. Місцевий господарський суд, приймаючи рішення у цій справі, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення боргу в сумі 4 377 347, 46 грн. прострочення платежів за період з серпня 2018 року по липень 2021 року та 65 659, 92 грн. витрат зі сплати судового збору; в іншій частині позову відмовлено з огляду на положення частини першої статті 7 Закону №1730-VIII, які, за висновком суду, підлягають застосуванню до спірних відносин та виключають підстави для нарахування неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних.

15. Скасовуючи рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що: 18.04.2020 набрав чинності Закон України від 13.04.2020 № 553-IX "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", відповідно до пункту 15 розділу II Прикінцевих положень якого тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), звільнено від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності. Законодавцем чітко визначено заборону нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємствам централізованого водопостачання та водовідведення, а також виробникам теплової енергії на період дії карантину, запровадженого у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", згідно з якою на всій території України з 12.03.2020 установлено карантин, дія якого продовжувалася згідно з постановами Кабінету Міністрів України та тривала у спірний період. Оскільки карантин на території України було встановлено з 12.03.2020 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211, а Підприємство є виробником теплової енергії, нарахування Компанією пені починаючи з 12.03.2020 є помилковим. З огляду на те, що як пеня, так і штраф у цій справі нараховані за період після 11.03.2020, у задоволенні позову в частині їх стягнення з відповідача слід відмовити. Відсутні підстави для застосування Закону №1730-VIII до спірних правовідносин, оскільки внаслідок набрання чинності наведеними законодавчими положеннями у новій редакції відбулася зміна умов, обов`язкових для можливості списання неустойки (штрафу, пені), "інфляційних втрат", процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, а саме - така заборгованість повинна утворитися станом на 01.06.2021; крім того, погашення основної частини боргу повинно відбутися до 01.06.2021 або до моменту укладення договору про реструктуризацію. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем зобов`язання зі сплати боргу в сумі 4 377 328,56 грн. за періоди травень 2019 року - липень 2021 року не виконано, існування заборгованості відповідачем не заперечується.

Апеляційний господарський суд, перевіривши наявний у матеріалах справи розрахунок позивача сум "інфляційних втрат" та 3 % річних, дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних за загальний період з 01.06.2019 по 08.09.2021 у сумі 905 330, 84 грн. та "інфляційних втрат" за загальний період з червня 2019 року по серпень 2021 року в сумі 1 618 756,56 грн. В іншій частині заявлених позивачем сум судом відмовляється з огляду на неврахування позивачем положень частини п`ятої статті 254 Цивільного кодексу України при визначенні першого дня прострочення за платежами за червень, серпень, листопад 2019 року, лютий, травень, жовтень 2020 року, січень, лютий, липень 2021 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

16. З касаційної скарги вбачається, що Підприємство оскаржує постанову суду апеляційної інстанції лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення "інфляційних витрат" та 3% річних. В інших частинах рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції не оскаржуються жодною із сторін.

Згідно з приписами статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України (у редакції, чинній з 08.02.2020) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

17. Ухвалою Верховного Суду від 15.02.2023, зокрема, відкрито касаційне провадження у справі №904/7869/21 на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України; так, скаржником зазначено, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень частини першої статті 7 Закону №1730-VIII у редакції, з урахуванням змін згідно з Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 №1639-IX, які (зміни) діяли також у період спірних правовідносин про правомірність нарахування неустойки (штрафу, пені), "інфляційних нарахувань", процентів річних підприємствам галузі теплокомуненерго.

18. При цьому Верховний Суд враховує правову позицію, викладену в мотивувальній частині постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій Велика Палата Верховного Суду задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

19. Водночас у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 920/526/21, в якій розглядалися позовні вимоги Компанії до товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" про стягнення заборгованості у загальній сумі 1 588 276,40 грн., з яких: пеня у сумі 460 716,71 грн., 3% річних у сумі 456 791,13 грн., "інфляційних втрат" у сумі 670 768,56 грн. у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором постачання природного газу, зазначено, що ?30.11.2016 набрав чинності Закон України від 03.11.2016 №1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який передбачав, що:

на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості (частина перша);

на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (частина третя).

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду частина третя статті 7 вказаного Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми Закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом. Застосування даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями 1, 2, 3 Закону, за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом (пункт 30 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2020 у справі 911/19/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 905/1964/18, від 07.11.2019 у справі № 920/67/19, від 29.05.2019 у справі № 916/2279/18, від 10.06.2019 у справі 904/4592/18 та ін.).

20. 29.08.2021 набрав чинності Закон України від 14.07.2021 №1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", яким, зокрема, внесено зміни до Закону України від 03.11.2016 №1730-VIII.

Цим Законом частину першу статті 7 викладено в такій редакції:

"На реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 01.06.2021 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021 або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.?

21. Вирішуючи порушені в касаційній скарзі питання, Верховний Суд виходить з того, що у даному випадку викладення законодавцем положень статті 7 Закону у новій редакції не є підставою для зміни судової практики і відступлення від висновку про те, що така норма є нормою прямої дії у правовідносинах щодо списання нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ неустойка (штраф, пеня), "інфляційні нарахування", проценти річних, оскільки фактично зміни стосувалися текстуально лише дати, до якої має бути здійснено погашення основної частини боргу, та дати виникнення боргу (до 01.06.2021). Суть правовідносин не змінилася.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд в ухвалі від 01.11.2022 у справі №908/1780/21.

22. У постанові від 19.01.2022 у справі № 924/298/21 Верховний Суд також дійшов висновку про те, що внаслідок набрання чинності наведеними законодавчими положеннями у новій редакції відбулася зміна умов, обов`язкових для можливості списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, а саме - така заборгованість повинна утворитися станом на 01.06.2021, крім того, погашення основної частини боргу повинно відбутися до 01.06.2021 або до моменту укладення договору про реструктуризацію.

Верховний Суд вважає, що доповнення статті 3 Закону абзацом другим такого змісту: "Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру", - не свідчить, що виключно в такому випадку (проведення взаєморозрахунків) допускається здійснення заходів на виконання Закону без включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

На думку Верховного Суду, така норма не впливає на вищенаведений висновок щодо застосування норми статті 7 Закону, яка прямо не передбачає обов`язковість такої умови (включення до названого реєстру) для списання нарахувань на заборгованість за спожитий газ і ставить право на списання цих сум у залежність лише від умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ - у строк до 01.06.2021.

23. Отже, Верховний Суд у своїй постанові від 07.06.2022 у справі № 920/526/21 викладав висновок щодо питання застосування частини першої статті 3, частини першої статті 7 Закону № 1730-VIII у редакції Закону № 1639-ІХ.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.06.2022 у справі № 920/526/21 виходив з того, що у даному випадку викладення законодавцем положень статті 7 Закону у новій редакції не є підставою для зміни судової практики, і відступлення від висновку, що така норма є нормою прямої дії у правовідносинах щодо списання нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, оскільки фактично зміни стосувалися текстуально лише дати, до якої має бути здійснено погашення основної частини боргу, та дати виникнення боргу (до 01.06.2021). Суть правовідносин не змінилася.

24. У постанові від 19.01.2022 у справі № 924/298/21 Верховний Суд також дійшов висновку про те, що внаслідок набрання чинності наведеними законодавчими положеннями у новій редакції відбулася зміна умов, обов`язкових для можливості списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, а саме - така заборгованість повинна утворитися станом на 01.06.2021, крім того, погашення основної частини боргу повинно відбутися до 01.06.2021 або до моменту укладення договору про реструктуризацію.

25. Верховний Суд вважає, що доповнення статті 3 Закону абзацом другим такого змісту: "Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру" - не свідчить, що виключно в такому випадку (проведення взаєморозрахунків) допускається здійснення заходів на виконання Закону без включення до реєстру.

Така норма не впливає на вищенаведений висновок щодо застосування норми статті 7 Закону, яка прямо не передбачає обов`язковість такої умови (включення до названого реєстру) для списання нарахувань на заборгованість за спожитий газ і ставить право на списання цих сум у залежність лише від умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ - у строк до 01.06.2021.

26. Суд апеляційної інстанції вказавши, що:

- 29.08.2021 набув чинності Закон України від 14.07.2021 №1639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", яким, у тому числі, було внесено зміни до положень Закон №1730-VIII та викладено частину першу його статті 7 у такій редакції: "1. На реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 1 червня 2021 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону; підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості";

- крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 N 1097 затверджено зміни, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України щодо врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, відповідно до яких, зокрема, пункт 14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93) доповнено новими положеннями;

- згідно з новою редакцією вказаного пункту у реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, у тому числі, зазначаються такі дані про підприємство: обсяг кредиторської заборгованості, утвореної станом на 01.06.2021, що підлягає реструктуризації (зазначається за кожним кредитором окремо); обсяг неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, нарахованих на заборгованість, утворену станом на 01.06.2021 (зазначається за кожним кредитором окремо); обсяг невідшкодованої станом на 01.06.2021 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах;

- таким чином, внаслідок набрання чинності наведеними законодавчими положеннями у новій редакції відбулася зміна умов, обов`язкових для можливості списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних втрат, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, а саме - така заборгованість повинна утворитися станом на 01.06.2021, крім того, погашення основної частини боргу повинно відбутися до 01.06.2021 або до моменту укладення договору про реструктуризацію;

- відповідачем зобов`язання зі сплати боргу в сумі 4 377 328,56 грн. за періоди травень 2019 року - липень 2021 року не виконано, існування заборгованості відповідачем не заперечується, тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для застосування Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" до спірних правовідносин.

27. При цьому, як свідчить зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції у даній справі № 904/7869/21, висновки апеляційного суду не суперечать правовій позиції щодо застосування частини першої статті 3, частини першої статті 7 Закону № 1730-VIII у редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-ІХ, викладеній у постанові Верховного Суду 07.06.2022 у справі № 920/526/21, а, навпаки, суд апеляційної інстанції врахував вказані висновки Верховного Суду.

28. Аналіз наведеного дає підстави стверджувати, що наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 7 Закону № 1730-VIII у редакції Закону України від 14.07.2021 № 1639-ІХ у подібних правовідносинах, і здійснене судом апеляційної інстанцій у даній справі правозастосування повністю відповідає такому висновку, а тому Суд доходить висновку про закриття касаційного провадження в частині оскарження судових рішень з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, з огляду на приписи пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України, відповідно до якого суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

29. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено), покладається на скаржника.

30. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин Верховний Суд вважає, що надав відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені скаржником у касаційній скарзі та стали підставою для відкриття касаційного провадження.

31. З урахуванням наведеного та згідно з пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Підприємства на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 у справі №904/7869/21.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.01.2023 зі справи №904/7869/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова