номер провадження справи 27/2/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 Справа № 908/3687/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засідання Камаєвій О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: Концерну Міські теплові мережі (69006 м. Запоріжжя, бул. Гвардійський , буд. 137 ідентифікаційний код юридичної особи 32121458)

до відповідача: 1.Товариства з обмеженою відповідальністю Камелот Плюс (69068 м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 58, ідентифікаційний код юридичної особи 33610074)

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю Камелот Прайм (69068 м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 58, ідентифікаційний код юридичної особи 43619103)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 2: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепкова Олена Володимирівна (69035 м. Запоріжжя, пр. Соборний, пр. 13, 14)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 2: Фізична особа ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про спір немайнового характеру

представники сторін

від позивача: Нікітін А.В., дов. № 271/20-22 від 03.12.2021

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: Плецька Ю.В., ордер серія АР № 1082059 від 28.01.2022, посвідчення № 720 від 26.12.2008

від третьої особи 1: не з`явився

від третьої особи 2: не з`явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернувся Концерн Міські теплові мережі, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю Камелот Плюс та Товариства з обмеженою відповідальністю Камелот Прайм про визнання акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу недійсним та скасування записів про реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2021 позовні матеріали № 908/3687/21 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Сутність спору викладено в ухвалах господарського суду Запорізької області: від 10.01.2022, 07.02.2022.

Ухвалою суду від 07.02.22 року, судом відкладено підготовче провадження на 02 березня 2022 року.

02 березня 2022 року представники сторін в судове засідання не з`явилися з поважних причин.

Ухвалою суду від 02.03.2022 відкладено розгляд справи № 908/3687/21. Повідомлено сторін, що про розгляд справи буде повідомлено додатково.

23.09.2022 від позивача надійшла заява про поновлення руху справи № 908/3687/21 та призначення підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 30.09.2022 підготовче судове засідання призначено на 31.10.2022.

Судове засідання 31.10.2022 не відбулося, у зв`язку з тим, що 31.10.2022 о 8-00 год. Комісією у складі керівника апарату Господарського суду Запорізької області Вознесенською О., начальника відділу захисту інформації, адміністрування баз даних та інформаційних технологій Фокіним Р., начальником відділу автоматизованого документообігу суду, обробки та контролю виконання документів Мовчан С. було виявлено знеструмлення електромережі суду, що унеможливило функціонування автоматизованої системи документообігу суду, проведення судових засідань, вчинення інших дій пов`язаних з забезпеченням функціонування роботи суду.

Акт про знеструмлення електромережі суду від 31.10.2022 № 3 додано до матеріалів справи № 908/3687/21.

Ухвалою суду від 31.10.2022 відкладено підготовче провадження на 01.12.2022.

Ухвалою суду від 01.12.2022 відкладено підготовче провадження на 12.12.2022.

Ухвалою суду від 12.12.2022 відкладено підготовче провадження на 18.01.2023.

Ухвалою суду від 18.01.2023 відкладено підготовче провадження на 07.02.2023.

Ухвалою суду від 07.02.2023 підготовче провадження закрито. Призначено справу до розгляду по суті 27.02.2023.

Ухвалою суду від 27.02.2023 розгляд справи по суті відкладався на 20.03.2023.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, за наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу - таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах викладених в уточненій позовній заяві. Просив суд визнати недійсним акт приймання-передачі нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот-Плюс» серія та номер 3265, виданий 01.06.2020, видавник Чепкова Олена Володимирівна, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області; скасувати записи про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм», здійснені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепковою Оленою Володимирівною, номер запису про право власності 52531288 від 05.06.2020 та 52531286 від 05.06.2020.

Представник відповідача-1 та третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були попереджені належним чином.

Відповідач-2 проти позовних вимог заперечив у повному обсязі, на підставах викладених у відзиві (вх. № 2759/08-08/22 від 02.02.2022).

Позивач надав відповідь на відзив відповідача-2 (вх. № 4764/08-08/22 від 24.02.2022), просив суд відхилити заперечення відповідача-2, викладені у відзиві та позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Крім того, відповідач 2 підтримав клопотання про закриття провадження у справі, на підставі частина 1 п. 2 ст. 231 ГПК України.

Позивач надав заперечення на клопотання відповідача -2 про закриття провадження у справі (вх. 4766/08-08/22 від 24.02.2022).

Суд відмовляє у задоволенні даного клопотання у зв`язку з його процесуальною необґрунтованістю, статтею 5 ЦК України «Дія актів цивільного законодавства у часі» визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або ск4асовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

02.02.2022 відповідач-2 надав заяву (вх. № 2762/08-08/22 від 02.02.2022) про застосування скорочений однорічний строку позовної давності до позовних вимог, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача-1, третіх осіб про дату, час та місце судового слухання, але вони не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

В засіданні суду 20.03.2023 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 20.03.2023, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

Судові дебати частина судового розгляду, що складаються з промов осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 20 ГПК України, якою визначено категорії справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Як зазначив позивач, з метою відновлення порушених прав Концерн «Міські теплові мережі» звертався до Господарського суду Запорізької області з позовами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» про визнання укладеним договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 14.03.2019 № 340583 у редакції викладеній у позовній заяві - позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволені постановою Верховного Суду № 908/1349/19 від 14.04.2020 року, вирішено договір визнати укладеним та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» судовий збір у розмірі 1921,00 грн. за подання позовної заяви та 3842,00 за перегляд справи в касаційному порядку; про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення - позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволені постановою Центрального апеляційного господарського суду № 908/1878/20 від 10.08.2021, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму основного боргу у розмірі 233 558,63 грн. та судовий збір у розмірі 3503,58 грн. за подання позовної заяви та 5255,37 грн. за подання апеляційної скарги.

Позивач зазначив, що судовими рішеннями задоволені позовні вимоги, проте відновлення порушених прав на даний час є неможливим з наступних причин: 13.05.2020 року Зборщик З.А. та Корбут Ю.В. зареєстровано нову юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» .

01.06.2020 за актами приймання-передачі нерухомого майна нежитлові приміщення ХІХ-1 та ХІХ-2 за адресою м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників 58 передані до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм».

Тобто на момент передачі вказаних приміщень Товариство з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» мав обов`язок щодо сплати судового збору за рішеннями суду по справі № 908/1349/19 від 14.04.2020 та як споживач комунальної послуги мав обов`язок, щодо сплати отриманих послуг з централізованого опалення які за період з листопада 2018 року по квітень 2020 року склали 233558,63 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» належним чином був повідомлений про наявність у нього заборгованостей до моменту передачі майна шляхом наданих йому актів приймання-передачі теплової енергії та рахунків з листопада 2018 року по травень 2020 року (копії письмових доказів відправлення - реєстрів на відправлену кореспонденцію за листопад 2018 року - травень 2020 року про відправлення актів приймання - передачі теплової енергії та рахунків на адресу відповідача наявні у матеріалах справи № 908/1878/20).

Позивач вважає, що вчиняючи передачу майна від Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» фактично здійснено приховування майна на яке можливо було б накласти арешт та реалізувати в рахунок стягнення заборгованості. Здійснення передачі майна від Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» мало на меті приховування справжніх намірів учасників правочину що направлено на уникнення звернення стягнення на майно боржника на користь Концерну «Міські теплові мережі». Акти приймання-передачі нерухомого майна від Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору у зв`язку з такими наявними обставинами: акт приймання-передачі нерухомого майна виданий 01.06.2020, тобто боржник (Товариство з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс») знав про заборгованість за рішенням суду у справі № 908/1349/19 від 14.04.2020 та про заборгованість по сплаті за отримані житлово-комунальні послуги. Відповідно до укладеного в судовому порядку договору споживач має обов`язок щодо сплати за спожиті житлово-комунальні послуги до 20-го числа наступного за розрахунковим. ТОВ «Камелот Плюс» належним чином був повідомлений про наявність у нього заборгованостей до моменту передачі майна шляхом наданих йому актів приймання-передачі теплової енергії та рахунків з листопада 2018 року по травень 2020 року (копії письмових доказів відправлення реєстрів на відправлену кореспонденцію за листопад 2018 року - травень 2020 року про відправлення актів приймання - передачі теплової енергії та рахунків на адресу відповідача наявні у матеріалах справи № 908/1878/20). Директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» є ОСОБА_1 , що є ознакою афілійованості особи. З огляду на вищесказане вбачається що акт приймання-передачі нерухомого майна від ТОВ «Камелот Плюс» до статутного капіталу ТОВ «Камелот Прайм» являється правочином вчиненим з порушенням принципів добросовісності, є фіктивним та фраудаторним.

Підсумовуючи мотивувальну частину позовної заяви, з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача, останній вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52531288 від 05.06.2020 внесене приватним нотаріусом Чепковою Оленою Володимирівною Запорізького міського нотаріального округу підлягає скасуванню, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52531286 від 05.06.2020 внесене приватним нотаріусом Чепковою Оленою Володимирівною Запорізького міського нотаріального округу підлягає скасуванню та акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Камелот Прайм» серія та номер 3265 виданий Чепковою Оленою Володимирівною приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу визнати недійсним, що послугувало для звернення позивача з позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особипідприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 Цивільного кодексу України).

У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Насамперед захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була власником частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В подальшому ОСОБА_1 вирішила вийти зі складу учасників та отримати виплату вартості її частки в статутному капіталі за рахунок майна, що входило до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс».

Згідно протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс», оформлене протоколом № 12 від 28.04.2020, прийнято рішення по першому питанню порядку денного про наступне.

У зв`язку з виходом учасника ОСОБА_1 з Товариства виплату вартості її частки у сумі 633 392,07 провести шляхом видачі майна:

нежитлового приміщення ХІХ-2 першого поверху, літ. А-4, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 751,60 кв.м.;

нежитлового приміщення XIX-1 підвалу, літ. А-4, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 257,20 кв.м.

По другому питанню порядку денного було прийнято рішення про те, що станом на 28.04.2020 загальна залишкова балансова вартість майна становить 651848,00 грн., що на 18455,93 грн. перевищує вартість частки - зобов`язати директора ОСОБА_1 на момент підписання акту приймання-передачі, повернути на користь Товариства кошти у розмірі 18 455,93 грн. у якості різниці між вартістю майна, що передається та вартістю частки, що підлягає виплаті.

По третьому питанню порядку денного було прийнято рішення про уповноваження директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» на підписання від імені Товариства Акту приймання-передачі на користь Учасника в рахунок оплати вартості частки наступного майна:

нежитлового приміщення ХІХ-2 першого поверху, літ. А-4, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 751,60 кв.м.;

нежитлового приміщення XIX-1 підвалу, літ. А-4, розташоване за адресою

АДРЕСА_2 , загальною площею 257,20 кв.м.

На підставі акту приймання-передачі майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» від 30.04.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепковою О.В. за реєстр. №№ 2328, 2329, вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» та громадянка України ОСОБА_1 підписали цей Акт приймання-передачі майна на підтвердження того, що на підставі заяви Корбут від 28.04.2020 про вихід зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» та у відповідності до умов, вказаних у Протоколі загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» № 12 від 28.04.2020 Товариство передало, а Учасник прийняв у власність:

нежитлове приміщення ХІХ-2 першого поверху, ліл. А-4, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 751,60 кв.м.;

нежитлове приміщення XIX-1 підвалу, літ. А-4, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 257,20 кв.м.

В даному випадку фактично відбулось відступлення частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» за заявою учасника про її відступлення на користь третьої особи (Товариства) без додаткового укладення окремої угоди про відступлення частки відповідно до положень ст. 147 ЦК України та ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»), де вказано, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати або іншим чином відступити свою частку.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно чи безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам, що фактично знімає проблему неоднозначності тлумачення права учасника «іншим чином відступити свою частку». Адже відчуження (оплатне чи безоплатне) може здійснюватися на підставі відповідних цивільно-правових угод (купівлі-продажу, дарування тощо).

Таким чином, наявність договірних взаємовідносин між концерном «Міські теплові мережі» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» не впливає на корпоративні права учасника Товариства - ОСОБА_1 , в тому числі не може обмежувати право останньої отримати після виходу із Товариства вартість частки у статутному капіталі.

ОСОБА_1 не несе відповідальності по господарсько-правовим зобов`язанням Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» перед Концерном «Міські теплові мережі».

Відповідно до ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Зі змісту спірного Акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: 3265, який нотаріально посвідчений 01.06.2020 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» та громадянка України ОСОБА_1 підписали цей Акт приймання-передачі майна на підтвердження того, що з метою формування статутного капіталу, на підставі рішення загальних зборів № 1 від 12.05.2020 року Засновник передав, а Товариство прийняло у власність:

нежитлове приміщення ХІХ-2 першого поверху, літ. А-4, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 751,60 кв.м., оціночною вартістю 600 000,00 грн. (шістсот тисяч гривень);

нежитлове приміщення XIX-1 підвалу, літ. А-4, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 257,20 кв.м., оціночною вартістю 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень).

Згідно рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм», оформленого протоколом від 12.05.2020 №1, прийнято рішення про:

- створення Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» та про

визначення його місцезнаходження;

- формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» та розподіл часток;

- затвердження Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот

Прайм»;

- обрання директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм»;

- вчинення дій щодо державної реєстрації відомостей про юридичну особу у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм`у зв`язку із його створенням.

Відповідно до п. 2 рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм», оформленого протоколом від 12.05.2020 №1, сформовано статутний капітал Товариства у розмірі 930 000,00 грн, (дев`ятсот тридцять тисяч гривень), внесений засновниками наступним чином:

ОСОБА_1 вносить негрошовий вклад у вигляді майна:

- нежитлове приміщення ХІХ-2 першого поверху, літ. А-4, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 751,60 кв.м., оціночною вартістю 600 000,00 грн. (шістсот тисяч гривень);

- нежитлове приміщення XIX-1 підвалу, літ. А-4, розташоване за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 257,20 кв.м., оціночною вартістю 51 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень).

2. ОСОБА_2 вносить грошовий вклад у розмірі 279 000,00 грн. (двісті сімдесят дев`ять тисяч гривень).

Розмір часток Засновників складає:

- ОСОБА_1 - 70% статутного капіталу Товариства, що у грошовому

еквіваленті становить 651 000,00 грн. (шістсот п`ятдесят одна тисяча гривень);

- ОСОБА_2 вносить - 30% статутного капіталу Товариства, що у

грошовому еквіваленті становить 279 000,00 грн. (двісті сімдесят дев`ять тисяч гривень).

Згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм», та володіє розміром внеску до статутного фонду у розмірі 651 000,00 грн. (шістсот п`ятдесят одна тисяча гривень).

Тобто, оспорюваний Акт є похідним від Рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» та не може бути самостійно скасовано без скасування рішення в частині передачі нерухомого майна до статутного капіталу Товариства.

Наведені встановлені судом факти свідчать про те, що спірний акт приймання-передачі нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» серія та номер 3265 від 01.06.2020 не може бути визнано фіктивним зважаючи на вчинення відповідачем-1, відповідачем-2 та ОСОБА_1 дій спрямованих на зміну цивільних прав та обов`язків, які мають юридичні наслідки.

Позивач неообгрунтовано вважає, що перехід права власності на спірне нерухоме майно відбувся на підставі угоди, укладеної безпосередньо між Товариством з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм».

Необґрунтованість тверджень позивача про те, що оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки як встановлено під час розгляд справи, сторонами виконувались умови такого договору, що підтверджується актом прийому-передачі. Дані обставини включають можливість вважати договір таким, що не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначеним у ч.5 ст.203 ЦК України.

З огляду на те, що позивачем не було доведено недодержання в момент вчинення оспорюваного правочину сторонами вимог ч.5 статті 203 ЦК України.

Частиною 2 ст. 20 ГК України встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.

Отже, правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п, 3 ч. 5 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю (далі в цій частині - товариство) подається, зокрема, один із таких відповідних документів; а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; є) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.

З зазначеної норми вбачається можливість внесення змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі подання лише акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.

Отже, чинним законодавством передбачена можливість реєстрації змін у складі учасників, розмірі часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю на підставі лише акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.

За приписами ч. 3 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами (ч. 1 ст. 167 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов"язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства (постанова Верховного Суду від 01.10.2019 по справі № 909/1294/15).

За правилами ч. 1 ст. 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Таким чином, правом відчужити належне особі майно наділена саме така особа, як власник відповідного майна.

Поряд з наведеним, чинне законодавство України містить ряд норм, зміст яких спрямований на захист права власності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відчуження власником свого майна визначене ч. 1 ст. 346 ЦК України як одна з підстав припинення права власності, які залежать від волі власника.

Поряд з наведеним, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позовні вимоги викладені в уточненій позовній заяві по суті пов`язані із скасуванням рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм», оформлене протоколом від 12.05.2020 № 1 про передачу ОСОБА_1 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» належного їй на праві власності нерухомого майна, за рахунок якого було сформовано статутний капітал Товариства, тобто позовні вимоги мають ознаки корпоративного спору, а не визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Плюс» серія та номер 3265 від 01.06.2020

Позивач не обґрунтував факт порушення його прав в результаті внесення ОСОБА_1 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» нерухомого майна, що свідчить про відсутність між сторонами у справі предмета спору у даній частині вимог, а також про відсутність передбачених законом підстави для визнання акту прийому-передачі недійсним.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 зазначеного Кодексу).

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом частин 1, 2 статті 234 Цивільного кодексу України, на яку посилався позивач у позовній заяві, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним слід встановити наявність умислу в усіх сторін правочину.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на меті настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.10.2019 року у справі № 910/13041/18.

Порушення загальних засад цивільного законодавства (засад справедливості, добросовісності та розумності), визначених імперативно пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, які мають наслідком вихід учасниками правочину за межі здійснення цивільних прав, наданих договором чи актами цивільного законодавства, з наміром завдати шкоди іншій особі (частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України) може бути самостійною підставою недійсності правочину. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків та у разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункти 10.5, 10.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20).

У пункті 33 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17 вказано, що спеціальними нормами в окремих сферах передбачено, що правочини про відчуження, обтяження активів або прийняття зобов`язань особою, вчинені особою з метою уникнення виконання іншого майнового зобов`язання цієї особи або з метою унеможливити задоволення вимоги стягувача за рахунок майна, є за певних умов нікчемними (частина третя статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб") або можуть бути визнані недійсними (частина перша статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", частина четверта статті 9 Закону України "Про виконавче провадження"). У юридичній науці такі правочини відомі як фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду інтересам кредиторів).

Прийняття загальними зборами учасників рішення про формування статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КамелотПрайм» та передачу учасником в якості внеску нерухомого майна за актом приймання-передачі не містить ознак фраудаторної угоди оскільки відсутнє волевиявлення юридичної особи - відповідача на відчуження спірного нерухомого майна; рішення приймається учасниками Товариства, таке волевиявлення оформлюється рішенням загальних зборів учасників; спірний акт приймання-передачі нерухомого майна є похідним від рішення загальних зборів учасників та не містить ознак цивільно-правового правочину як то купівлі-продажу чи дарування тощо; позивач не є носієм права чи інтересу, яке було би порушене учасниками Товарситва, в т.ч. ОСОБА_1 при вчиненні розпорядження належним їй майном (копоративним правом); Товариство з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» взагалі не є боржником, оскільки відсутнє будь-яке судове рішення, на підставі якого була б стягнута з останнього заборгованість, в тому числі на користь Концерну «Міські теплові мережі», що унеможливлює ухилення від виконання зобов`язань.

Крім того, акт приймання-передачі майна Учасника ОСОБА_1 до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» фіксує перелік майна, який попередньо визначений для передачі рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» від 12.05.2020 року (оформлені протоколом № 1).

Відтак, акт прийому-передачі не можна визнати правочином, оскільки останній є лише документом, що засвідчує факт передачі майна на виконання рішення загальних зборів учасників.

Тобто, акт прийому-передачі не являється самостійною правовою підставою для переходу права власності на нерухоме майно, оскільки безпосередньо не є правочином (угодою) в розумінні Цивільного кодексу України і він не може бути визнаний недійсним на підставі норм ЦК України, які визначають підстави та порядок визнання угод (правочинів) недійсними.

В даному випадку документом, що породжує права та обов`язки є рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» від 12.05.2020 (оформлені протоколом № 1), оскільки зміст останнього свідчить про волевиявлення ОСОБА_1 виступити засновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм» та передати майно в статутний капітал останнього, що свідчить про вчинення дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Таким чином, акт приймання-передачі майна до статутного капіталу в даному випадку є лише доказом у справі, який підтверджує факт виконання рішення зборів учасників товариства, а тому не може сам по собі порушувати права позивача.

Верховний Суд у своїй постанові від 11 квітня 2018 року зазначив, що акт приймання-передачі прав вимоги є лише одним із доказів, що підтверджує належне виконання особою свого зобов`язання з передачі на користь відповідача прав вимоги, а тому вказаний акт приймання-передачі не має ознак правочину.

У справі № 916/613/17 КГС ВС у постанові від 11.06.2018 зазначив: "задоволення позову про визнання недійсним акта, підписаного на виконання умов договору, не може відновити права або законні інтереси позивача. Вказаний акт прийому-передачі майна не є правочином".

У справі № 910/12258/17 Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, визначив: "6. Також суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що спірні акти приймання-передачі не мають ознак правочину у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, а є лише первинними документами, тому не підлягають визнанню недійсними".

У справі № 916/613/17 Верховний Суд у постанові від 11.06.2018 зазначив: «задоволення позову про визнання недійсним акта, підписаного на виконання умов договору, не може відновити права або законні інтереси позивача. Вказаний акт прийому-передачі майна не є правочином».

Оскільки визнання недійсними доказів не відноситься до способів захисту прав і законних інтересів судом, визначених у ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, отже позовні вимоги в частині визнання недійсним правочину щодо передачі ОСОБА_1 майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм», оформленого актом приймання-передачі майна засновників від 01.06.2020 року необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з підстав невірно обраного способу захисту.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі поти Греції зазначено: …Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

За таких обставин, суд здійснивши у сукупності оцінку фактичних обставин справи та поданих доказів, не знайшов достатніх правових підстав для їх задоволення з тих підстав, які заявлено, тому у позові відмовляється у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю обставин, на які посилається позивач у справі.

Позивач не довів належними й допустимими доказами, яким чином рішення загальних зборів відповідача та підписаний на його виконання спірний акт приймання-передачі майна порушує законні права та інтереси Концерну «Міські теплові мережі».

За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Оскільки, позовна вимога про скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм», здійснені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепковою Оленою Володимирівною, номер запису про право власності 52531288 від 05.06.2020 та 52531286 від 05.06.2020 є похідною від вимоги про визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот-Плюс» серія та номер 3265, виданий 01.06.2020, видавник Чепкова Олена Володимирівна, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, в задоволенні якої судом відмовлено, вимога про скасування записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Камелот Прайм», здійснені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Чепковою Оленою Володимирівною, номер запису про право власності 52531288 від 05.06.2020 та 52531286 від 05.06.2020 теж не підлягає задоволенню.

Розглянувши заяву відповідача-2 про застосування строків позовної давності, суд відмовив в її задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність сплила, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Таким чином, враховуючи те, що права позивача з боку відповідача не порушені, суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача-2 про застосування строку позовної давності.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 42, 50, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Концерну Міські теплові мережі м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю Камелот Плюс, м. Запоріжжя, Товариства з обмеженою відповідальністю Камелот Прайм, м. Запоріжжя відмовити.

Рішення оформлено та підписано 30.03.2023.

Суддя С.С. Дроздова

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.