ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03 квітня 2023 року м. Тернопільсправа №921/220/23

Суддя Гирила І.М.

Розглянув матеріали позовної заяви б/н від 27.03.2023 (вх. № 237) Фізичної особи - підприємця Олех Валентина Вікторовича, АДРЕСА_1 , до відповідача - Державного підприємства "Поділляторф", с. Кути, Шумський район, Тернопільська область, 47113, про визнання договорів оренди недійсними та стягнення коштів

Встановив:

27.03.2023 (згідно з поштовою квитанцією на конверті) Фізична особа - підприємець Олех Валентин Вікторович (далі позивач) звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - Державного підприємства "Поділляторф", про:

- визнання недійсним Типового Договору оренди № 1/1-03 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 28.02.2020, укладений між Фізичною особою - підприємцем Олех Валентином Вікторовичем (РНКОПП НОМЕР_1 ) та Державним підприємством "Поділляторф" ();

- визнання недійсним Типового Договору оренди 1/2-03 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 28.02.2020, укладений між Фізичною особою - підприємцем Олех Валентином Вікторовичем (РНКОПП НОМЕР_1 ) та Державним підприємством "Поділляторф" ();

- визнання недійсним Договору оренди 26/04-1 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 26.03.2020, укладений між Фізичною особою - підприємцем Олех Валентином Вікторовичем (РНКОПП НОМЕР_1 ) та Державним підприємством "Поділляторф" ();

- визнання недійсним Договору оренди 26/04-2 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 26.03.2020, укладений між Фізичною особою - підприємцем Олех Валентином Вікторовичем (РНКОПП НОМЕР_1 ) та Державним підприємством "Поділляторф" ();

- стягнення з Державного підприємства "Поділляторф" () на користь Фізичної особи - підприємця Олех Валентина Вікторовича (РНКОПП НОМЕР_1 ) коштів в розмірі 2 563 907, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, зокрема, що визнання недійсними договорів оренди, позивач посилається на те, що перелічені вище договори були укладені між сторонами без проведення аукціону та в порушення норм ст. 5, 11, 12, 12, 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019. Щодо стягнення з відповідача грошових коштів, а саме вартості проведеного на об`єкті капітального ремонту (будівельно-технічних робіт), посилається на те, що вкладені позивачем кошти на майно для проведення капітального ремонту/здійснення відповідних будівельно-технічних робіт на об`єкті набуті відповідачем без належної правової підстави, а тому такі вкладення, на його думку, є невід`ємними від об`єкта та підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 30.03.2023 головуючим суддею для розгляду справи №921/220/23 визначено суддю Гирилу І. М.

Розглянувши матеріали позовної заяви, дослідивши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність направлення справи на розгляд до Господарського суду Хмельницької області за виключною підсудністю, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) визначено, що цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (ч. 2-3 ст. 4 ГПК України).

Відповідно до ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 ст. 17 Закону України "Про судоустій і статус суддів".

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема, загальна, альтернативна та виключна.

У параграфі 3 ГПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ГПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності, особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя, правила альтернативної підсудності та правила виключної підсудності.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 ГПК України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Статтею 30 ГПК України врегульовано виключну територіальну підсудність справ та наведено перелік категорій справи, які підлягають розгляду за правилами виключної підсудності.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у ст. 27 - 29 ГПК України.

Ч. 3 ст. 30 ГПК України встановлено виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, - господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як зазначено в постановах Верховного суду від 23.01.2018 у справі №460/4286/16-ц та від 16.05.2018 у справі №640/16548/16-ц до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

За визначенням, що міститься у Академічному тлумачному словнику української мови (Словник української мови: в 11 томах. - Том 7, 1976. с. 573), словосполучення "з приводу "означає" у зв`язку з чим-небудь", тому словосполучення "з приводу нерухомого майна" треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

За правилами ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 № 911/2390/18 дійшла висновку, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 Господарського процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній вище постанові чітко визначила, що будь-який спір, предметом якого є нерухоме майно, яке, в свою чергу, не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення, розглядається за виключною підсудністю, за місцем знаходження такого нерухомого майна.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже було зазначено вище, предметом судового розгляду у справі № 921/220/23 є визнання недійсними Типового Договору оренди № 1/1-03 від 28.02.2020, Типового Договору оренди 1/2-03 від 28.02.2020, Договору оренди 26/04-1 від 26.03.2020, Договору оренди 26/04-2 від 26.03.2020, укладені між Фізичною особою - підприємцем Олех Валентином Вікторовичем (РНКОПП НОМЕР_1 ) та Державним підприємством "Поділляторф" (), стягнення з Державного підприємства "Поділляторф" () коштів в розмірі 2 563 907, 00 грн.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи № 921/220/23, зокрема із визначених вище та укладених між сторонами договорів оренди, об`єктами оренди є індивідуально визначене майно (частина складського приміщення (гаража) площею 65, 2 кв. м, нежитлове приміщення гараж площею 18 кв. м, склад площею 182, 55 кв. м, склад площею 182, 55 кв. м), яке розміщене за адресою: вул. Будівельників, 20, м. Хмельницький.

Враховуючи викладене вище та приймаючи до уваги те, що об`єктами оренди є індивідуально визначене майно, яке розміщене за адресою: вул. Будівельників, 20, м. Хмельницький, суд дійшов висновку, що дана позовна заява повинна розглядатися за правилами виключної підсудності, встановленими ч. 3 ст. 30 ГПК України (за місцезнаходженням нерухомого майна), у зв`язку з чим матеріали позовної заяви по справі № 921/220/23 підлягають передачі за підсудністю до Господарського суду Хмельницької області.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом з-поміж іншого передбачає дотримання правил юрисдикції (підвідомчості) та підсудності спору.

Відповідно до ч. 9 ст. 176 ГПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1, 3 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 27, 30 ч. 3, 31, 232-235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву б/н від 27.03.2023 (вх. № 237) Фізичної особи - підприємця Олех Валентина Вікторовича, АДРЕСА_1 , до відповідача - Державного підприємства "Поділляторф", с. Кути, Шумський район, Тернопільська область, 47113, про визнання договорів оренди недійсними та стягнення коштів передати за виключною територіальною підсудністю до Господарського суду Хмельницької області, майдан Незалежності, 1, м. Хмельницький, 29005.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (03.04.2023) та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255 ГПК України в строк та порядку, встановленому ст. 256, 257 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя І.М. Гирила