ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023м. ДніпроСправа № 904/5059/22

Господарський суд Дніпропетровської області

у складі судді Дупляка С.А.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є.,

представників учасників справи:

від позивача: Пітюренко Є.В.;

від відповідача-1: представник не з`явився;

від відповідача-2: представник не з`явився;

від відповідача-3: представник не з`явився,

дослідивши матеріали справи № 904/5059/22

за позовом Акціонерного товариства "Акціонерний банк "РАДАБАНК"

до 1. Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ",

2. Акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ",

3. Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірми "ДНІПРОТЕХСЕРВІС"

про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Акціонерне товариство "Акціонерний банк "РАДАБАНК" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою від 28.12.2022 за вих. № 5161-1/02/2022 до Акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" (далі - відповідач-1), Акціонерного товариства "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ" (далі - відповідач-2) та до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма "ДНІПРОТЕХСЕРВІС" (далі - відповідач-3) в якій просить суд стягнути солідарно з відповідачів 18.623.034,38 грн, з яких 17.899.690,71 грн заборгованості за кредитом та 723.343,67 грн заборгованості за процентами.

Фактичною підставою позовних вимог визначено кредитний договір від 28.05.2021 №11721/ЮКР/0 та укладені в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором договори поруки №11721ЛОКР/0-П2 від 28.05.2021 та №11721/ЮКР/О-П1 від 28.05.2021.

Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідачів 1, 2, 3.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/5059/22 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2022.

Ухвалою від 02.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.01.2023.

Ухвалою від 25.01.2023 підготовче засідання відкладено до 22.02.2023.

Ухвалою від 22.02.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 08.03.2023.

Через відділ документального забезпечення 08.03.2023 від відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у якому відповідач-2 просить суд відкласти розгляду справи на іншу дату з метою забезпечення участі в судовому засіданні повноважного представника.

Через відділ документального забезпечення 08.03.2023 від відповідача-1 надійшла заява про відкладення судового розгляду справи, з метою ознайомлення з матеріалами справи.

З огляду на клопотання відповідача-2 та заяву відповідача-1 про відкладення розгляду справи по суті на іншу дату, суд ухвалою від 08.03.2023 відклав розгляд справи по суті на 21.03.2023.

Ухвалою від 08.03.2023 розгляд справи по суті відкладено до 21.03.2023.

В судовому засіданні, яке відбулося 21.03.2023 оголошено перерву до 23.03.2023.

Ухвалу від 02.01.2023 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідач-1 отримав 31.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 03.02.2023 (арк. 135, том 1).

Ухвалу від 02.01.2023 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідач-2 отримав 02.02.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 07.02.2023 (арк. 136, том 1).

Ухвалу від 02.01.2023 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідач-3 отримав 31.01.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 07.02.2023 (арк. 137, том 1).

Відповідачу(ам) в ухвалі від 02.01.2023 встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач(і) має(ють) право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України, власні заяви чи клопотання, подання яких передбачене положеннями ГПК України, (у разі наявності), а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 165 ГПК України одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду копія відзиву та доданих до нього документів, в т.ч. заяв чи клопотань, відповідач(і) зобов`язаний(і) надіслати іншим учасникам справи, докази чого надати суду разом з відзивом (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа).

Крім цього, відповідачу(ам) роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем(ами) відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Отже, строк для подачі відзиву тривав до 15.02.2023 (для відповідача-1 та відповідача-3) і до 17.02.2023 (для відповідача-2).

Станом на 23.03.2023 відзив(и) не надано.

Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи (частина 4 статті 161 ГПК України).

З урахуванням того, що відповідачі 1, 2, 3 не скористалися правом на подачу відзиву, господарський суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Суд вважає за необхідне зазначити, що статтями 42, 43 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; а також повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Сторони мають цікавитися станом відомих їм судових проваджень.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (частина третя статті 13 ГПК України).

Згідно частини четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В судовому засіданні 23.03.2023 представник позивача надав пояснення у справі, відповів на запитання суду, просив суд позовні вимоги задовольнити. Інші учасники справи явку представників не забезпечили.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.

З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Між позивачем та відповідачем-1 був укладений кредитний договір. На забезпечення виконання кредитного договору між позивачем та відповідачем-2 був укладений договір поруки. Крім цього, між позивачем та відповідачем-3 також був укладений договір поруки. Оскільки відповідач-1 не виконав умови кредитного договору, а відповідачі 2, 3 умови договорів поруки, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про солідарне стягнення з відповідачів 1, 2, 3 заборгованості за кредитним договором та нарахованих неї процентів.

Стислий виклад позиції відповідача-1

Відповідач-1 відзив не надав.

Стислий виклад позиції відповідача-2

Відповідач-2 відзив не надав.

Стислий виклад позиції відповідача-3

Відповідач-3 відзив не надав.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У даному випадку до предмета доказування входять такі обставини: укладення договору; видачі кредиту; настання строку повернення кредиту; наявності/відсутності заборгованості за кредитом; правомірності нарахування процентів; укладення договорів поруки; солідарної відповідальності боржників.

Суд встановив, що 28.05.2021 між позивачем (далі позивач, кредитор) та відповідачем-1 (далі відповідач-1, позичальник) був укладений кредитний договір №11721/ЮКР/0 (далі кредитний договір), відповідно до п. 1.1 умов якого кредитор, за наявності вільних грошових коштів зобов`язується на умовах цього договору надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної траншевої кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 20.000.000,00 (двадцять мільйонів) гривень 00 копійок, зі зменшенням ліміту кредитування згідно з п. 1.2. цього кредитного договору, зі сплатою процентів у розмірі 13% (тринадцять) процентів річних в порядку, визначеному даним договором (далі за текстом кредит).

Процентна ставка за даним договором є фіксованою, при цьому процентна ставка підлягає щорічному перегляду шляхом укладення додаткового договору до даного договору. Датою щорічного перегляду процентної ставки встановлюється дата нарахування щорічної комісії за супроводження кредиту, що вказана в п. 1.4. цього договору. У разі відмови позичальника від підписання додаткового договору до цього договору щодо зміни процентної ставки, Банк має право визнати строк дії цього договору таким, що настав, та вимагати повного погашення заборгованості.

Позичальник зобов`язується повернути кошти, одержані в рахунок кредиту, сплатити проценти і комісії за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі. У строки, передбачені цим договором кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпеченості, цільового використання, строковості, відкличності повернення та плати за користування.

Загальний обсяг заборгованості відповідача-1 та відповідача-2 перед позивачем за активними операціями, не повинен перевищувати 58.000.100,00 грн.

Надання позичальнику кредиту (грошових коштів) за цим договором буде здійснюватися окремими частинами (далі кожна частина окремо транш, а у сукупності - транші.

Надання траншу(ів) у межах ліміту, встановленого п. 1.1 цього договору, здійснюється після отримання кредитором від позичальника заяви про видачу траншу кредиту (Додаток №1 до цього договору) та акцептування кредитором отриманої від позичальника заяви. Сума Траншу та строк погашення траншу зазначаються в заяві про надання траншу кредиту. Термін погашення кожного окремого траншу не повинен перевищувати терміну погашення кредиту, встановленого в п. 1.2 цього договору, а загальна заборгованість за траншами не повинна перевищувати ліміту кредитування визначеного в п. 1.1 цього договору.

Заява про видачу траншу повинна бути отримана кредитором за 1 (один) банківський день до бажаної дати отримання траншу не враховуючи дня отримання заяви.

Після часткового чи повного погашення траншу(ів) подальша видача наступних траншів в межах ліміту кредитування проводиться на підставі наступних заяв позичальника на видачу наступних траншів. Тобто сам по собі кожен транш не може функціонувати в режимі відновлювальної кредитної лінії.

Видача наступних траншів проводиться кредитором при відсутності простроченої заборгованості за кредитним договором.

Кредитор має право не надавати транші за кредитним договором у випадку порушення позичальником черговості погашення траншів кредиту, визначеної пунктом 3.3 цього договору.

Відповідач-1 замовив видачу траншів за кредитним договором згідно листів на видачу траншів №230 від 10.12.2022 (арк. 44, том 1); №1 від 04.01.2022 (арк. 45, том 1), №2 від 05.01.2022 (арк. 46, том 1), №4 від 05.01.2022 (арк. 47, том 1), №5 від 06.01.2022 (арк. 48, том 1), №6 від 10.01.2022 (арк. 49, том 1), №25 від 07.02.2022 (арк. 50, том 1), №30 від 22.02.2022 (арк. 51, том 1), №32 від 23.02.2022 (арк. 52, том 1).

На виконання листів на видачу траншів позивач видав транші на загальну суму 18.480.000,00 грн, що підтверджується: платіжною інструкцією №35179 від 10.12.2021 на суму 1.540.000,00 грн (арк. 53, том 1); платіжною інструкцією №155369 від 04.01.2022 на суму 550.000,00 грн (арк. 54, том 1); платіжною інструкцією №26745 від 05.01.2022 на суму 3.105.000,00 грн (арк. 55, том 1); платіжною інструкцією №37745 від 05.01.2022 на суму 450.000,00 грн (арк. 56, том 1); платіжною інструкцією №23290 від 06.01.2022 на суму 1.400.000,00 грн (арк. 57, том 1); платіжною інструкцією №131334 від 10.01.2022 на суму 2.843.000,00 грн (арк. 58, том 1); платіжною інструкцією №34125 від 22.02.2022 на суму 3.802.000,00 грн (арк. 59, том 1); платіжною інструкцією №36669 від 23.02.2022 на суму 2.290.000,00 грн (арк. 60, том 1); платіжною інструкцією №70463 від 07.02.2022 на суму 2.500.000,00 грн (арк. 61, том 1).

Вказані транші погашені частково /на суму 580.309,29 грн/.

Станом на 28.12.2022 прострочена заборгованість за траншами, виданими в межах кредитного договору складає 17.899.690,71 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем-1 взятих на себе зобов`язань позивач нарахував проценти за користування чужими грошовими коштами за загальний період прострочення з 25.10.2022 до 22.12.2022 на загальну суму 723.343,67 грн.

Пунктом 2.1 кредитного договору, з урахуванням змін внесених додатковим договором №1 від 01.02.2022 (арк. 36, том 1) визначено, що в забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісійних винагород, неустойки, а також відшкодування інших витрат, пов`язаних зі здійсненням стягнення забезпеченої заставою вимоги кредитора, укладаються, зокрема, такі договори: договір поруки №11721/ЮКР/О-П1 від 28.05.2021 (п.п. 2.1.5.) та договір поруки №11721ЛОКР/0-П2 від 28.05.2021 (п.п. 2.1.6.).

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою про оплату заборгованості за кредитним договором (арк. 71-72, том 1), у якій позивач просив відповідача-1 протягом семи календарних днів з дня отримання вказаної вимоги перерахувати на розрахунковий рахунок позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17.899.353,24 грн та прострочену заборгованість по процентам за період з 24.10.2022 до 04.12.2022 у сумі 502.662,53 грн. В якості доказів направлення до справи долучено опис вкладення від 06.12.2022, фіскальний чек від 06.12.2022 та накладну №218 від 06.12.2022 (арк. 73, том 1).

Крім цього, з вимогою про оплату заборгованості позивач звернувся до відповідача-2 (арк. 76, том 1) та відповідача-3 (арк. 74, том 1). До справи долучено докази направлення вказаних вимог на адреси відповідача-2 (арк. 75, том 1) та відповідача-3 (арк. 77, том 1).

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом спору у даній справі є солідарні вимоги позивача до відповідачів 1, 2, 3 про стягнення 17.899.690,71 грн заборгованості за кредитом та 723.343,67 грн заборгованості за процентами.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

В ч. 3 ст. 180 ГК України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Оцінивши зміст кредитного договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови. Договір підписаний уповноваженими особами та скріплено печатками. Договір у встановленому порядку не оспорений; не розірваний; не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем-1 кредитний договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Укладений між позивачем та відповідачем-1 договір за своєю правовою природою є кредитним договором в межах якого позивачем відповідачу-1 видано траншів на загальну суму 18.480.000,00 грн, що підтверджується: платіжною інструкцією №35179 від 10.12.2021 на суму 1.540.000,00 грн (арк. 53, том 1); платіжною інструкцією №155369 від 04.01.2022 на суму 550.000,00 грн (арк. 54, том 1); платіжною інструкцією №26745 від 05.01.2022 на суму 3.105.000,00 грн (арк. 55, том 1); платіжною інструкцією №37745 від 05.01.2022 на суму 450.000,00 грн (арк. 56, том 1); платіжною інструкцією №23290 від 06.01.2022 на суму 1.400.000,00 грн (арк. 57, том 1); платіжною інструкцією №131334 від 10.01.2022 на суму 2.843.000,00 грн (арк. 58, том 1); платіжною інструкцією №34125 від 22.02.2022 на суму 3.802.000,00 грн (арк. 59, том 1); платіжною інструкцією №36669 від 23.02.2022 на суму 2.290.000,00 грн (арк. 60, том 1); платіжною інструкцією №70463 від 07.02.2022 на суму 2.500.000,00 грн (арк. 61, том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що кінцевий термін погашення повної суми кредиту 26.05.2023. Термін повернення кожного окремого траншу зазначається в Заяві позичальника на видачу траншу кредиту, яка акцептована кредитором. Кожний транш надається на строк не більш, ніж 90 календарних днів. У разі, якщо кінцевий термін погашення частки кредиту/траншу є святковим, вихідним або неробочим (небанківським) днем в Україні, кінцевою датою погашення відповідної частки кредиту/траншу вважається перший наступний за ним робочий (банківський) день в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідачу-1 видав транші у загальному розмірі 18.480.000,00 грн у період з 10.12.2021 до 07.02.2022.

Враховуючи положення п. 1.2 кредитного договору, у відповідача-1 виник обов`язок з повернення траншів у період з 10.03.2022 до 09.05.2022, з урахуванням того, що дев`яностий календарний день припав на неділю і в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України перенесений у перший за ним робочий день.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №906/310/19.

В свою чергу відповідач-1 транші, видані позивачем, погасив у розмірі 580.309,29 грн.

Таким чином, станом на 28.12.2022 прострочена заборгованість за траншами, виданими в межах кредитного договору, складає 17.899.690,71 грн.

Доказів повернення кредиту в сумі 17.899.690,71 грн відповідачі 1, 2, 3 не надали.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, відповідачі 1, 2, 3 належними доказами не спростували.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 17.899.690,71 грн визнаються обґрунтованими.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Суд звертає увагу, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, другої статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як неодноразово зауважувалося, термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях:

1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу;

2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див. пункти 34, 35, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та пункти 6.20, 6.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17 суд касаційної інстанції виснував, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Підстав для відступу від вказаних правових висновків Велика Палата Верховного Суду не вбачає (п. 112 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17048/17).

Отже, правомірне користування траншем, в силу положень п. 1.2 кредитного договору, не може перевищувати 90 календарних днів і інший строк саме правомірного користування траншем(ами) сторони кредитного договору не погодили.

Суд звертає увагу, що позивач здійснюючи нарахування процентів в якості правової підстави вказав ст. 1048 ЦК України та положення п.п. 3.4, 3.5 договору, які свідчать про нарахування позивачем відповідачам 1, 2, 3 процентів саме за правомірне користування траншем(ами).

Водночас суд акцентує увагу, що позивач у вимогах про оплату заборгованості, які були адресовані відповідачу-1 (арк. 71 зворот, том 1), відповідачу-2 (арк. 74 зворот, том 1) та відповідачу-3 (арк. 76 зворот, том 1) просив погасити прострочену заборгованість за кредитом та прострочену заборгованість за процентами.

Отже, аналізуючи зміст і обґрунтування позовної заяви, суд доходить висновку, що позивач нараховував проценти саме за правомірну несплату траншу(ів), а тому здійснення такого нарахування процентів може застосовуватися лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики.

Водночас, відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання, що також узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Суд встановив, у п. 1.2 кредитного договору визначено, що кінцевий термін погашення повної суми кредиту 26.05.2023, проте термін повернення кожного траншу зазначається в заяві позичальника на видачу траншу кредиту, яка акцептована кредитором.

Отже, суд вбачає відмінність між терміном повернення кредиту і терміном повернення кожного траншу.

Так, термін повернення кредиту до 26.05.2023, в той час як термін повернення кожного траншу(ів) кредиту є таким, що уже настав у період з 10.03.2022 до 24.05.2022, про що вказав у позові саме позивач і що не було спростовано відповідачами 1, 2, 3.

Вказане узгоджується і з п. 3.3 кредитного договору, згідно з яким погашення траншу(ів) здійснюється позичальником у валюті траншу(ів) у строк, визначений окремо для кожного траншу, що зазначається у заяві позичальника про видачу траншу кредиту, яка акцептована кредитором, з урахуванням п. 1.2 кредитного договору.

Водночас датою повного погашення кредиту вважається дата зарахування на відповідні рахунки кредитора: кредиту у розмірі фактичної заборгованості за всіма наданими траншами і, зокрема, нараховані проценти.

Питання нарахування процентів за користування кредиту врегульоване п. 3.4 кредитного договору, згідно з яким нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за кожним траншем окремо у валюті траншу кожного дня, починаючи з дати надання траншу на суму непогашеної заборгованості за траншем. При розрахунку строку користування траншем враховується дата надання траншу і не враховується дата погашення траншу (тобто дата, що зазначається у заяві позичальника про видачу траншу кредиту).

Тобто умовами договору встановлена можливість нарахування процентів за правомірне користування траншем лише до дати, у яку підлягає поверненню транш, і така дата зазначається у заяві позичальника про видачу траншу кредиту.

Відтак, суд окремо відзначає, що договір не містить положень, які б передбачали можливість нарахування процентів за правомірне користування траншем до дня фактичного повернення траншу чи кредиту в повному обсязі.

Згідно з п. 3.5 договору сплата процентів за користування коштами по всіх наданих траншах здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в період з 25 числа до останнього банківського дня місяця, та остаточно при повному (остаточному) погашенні основного боргу за кожним траншем, у строк, визначений у заяві позичальника про видачу траншу кредиту, або достроково відповідно до умов цього договору на рахунок, вказаний в листі/повідомленні кредитора про акцепт заяви позичальника на видачу відповідного траншу кредиту (див. п. 3.1), відкритий у АТ «АБ «РАДАБАНК». Загальна сума процентів, що підлягають сплаті позичальником за цим кредитним договором, складається з суми процентів, нарахованих за кожним із траншів.

У разі повного погашення позичальником заборгованості за кредитом у строк, передбачений п.1.2 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів у день повного погашення кредиту.

Суд враховує, що відносини в частині сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Суд встановив, що строк належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань є таким, що настав у період з 10.03.2022 до 24.05.2022, про що слушно вказав саме позивач.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, беручи до уваги положення ст. 1048 ЦК та п.п. 3.4, 3.5 договору суд доходить висновку, що позивач мав право нарахувати відповідачам проценти за правомірне користування кредитом у період з 10.12.2022-23.02.2022 до 10.03.2022-24.05.2022.

Суд наголошує, що після 10.03.2022-24.05.2022 (залежно від настання строку погашення платежу за кожним траншем окремо) моле мати місце лише прострочена заборгованість, яка свідчить про неправомірну поведінку боржника, і до таких відносин має застосовуватися охоронна норма частини другої статті 625 ЦК України, з можливістю передбачити умовами договору нарахування процентів за підвищеною ставкою саме за неправомірне користування кредитом.

Більш того, суд встановив, що умовами п. 3.6 договору сторони передбачили нарахування процентів за підвищеною ставкою за неправомірне користування кредитом, що відповідає диспозиції норми, викладеній у частині другій статті 625 ЦК України, а не відповідно до частини першої статті 1048 цього Кодексу.

Як зазначено вище, поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, а тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Отже, законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див. пункти 34, 35, 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 та пункти 6.20, 6.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).

За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів 1, 2, 3 процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 25.10.2022 до 22.12.2022 є неправомірними, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем-2 був укладений договір поруки №11721ЛОКР/0-П2 від 28.05.2021 (п.п. 2.1.6.), а між позивачем та відповідачем-3 був укладений договір поруки №11721/ЮКР/О-П1 від 28.05.2021 (п.п. 2.1.5.).

Згідно з п. 1.1 умов договору поруки №11721ЛОКР/0-П2 від 28.05.2021, укладеним між позивачем та відповідачем-2 та договору поруки №11721/ЮКР/О-П1 від 28.05.2021, укладеним між позивачем та відповідачем-3 поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до позичальника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Надання поруки поручителем за позичальника є безумовним та безвідкличним.

Під борговими зобов`язаннями у договорі поруки №11721ЛОКР/0-П2 від 28.05.2021, укладеним між позивачем та відповідачем-2 та договорі поруки №11721/ЮКР/О-П1 від 28.05.2021, укладеним між позивачем та відповідачем-3 розуміється кредитний договір №11721/ЮКР/0 від 28.05.2021, укладений між позивачем та відповідачем-1 з усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями та додатками (п.п. 1.2.1 п. 1.2 договорів поруки).

Договір поруки №11721ЛОКР/0-П2 від 28.05.2021, укладений між позивачем та відповідачем-2 та договір поруки №11721/ЮКР/О-П1 від 28.05.2021, укладений між позивачем та відповідачем-3 набули чинності з дати їх підписання сторонами та діяли до 25.05.2026, але у будь-якому випадку до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором та цими договорами (п. 3.1 договорів поруки).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивачем направлено на адресу відповідача-2 вимогу про оплату заборгованості згідно договору поруки №11721/ЮКР/0-П2 від 28.05.2021 до кредитного договору №11721/ЮКР/0 від 25.08.2021, у якій позивач просив відповідача-2 перерахувати на розрахунковий рахунок позивача прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 17.899.690,71 грн та прострочену заборгованість за процентами за період з 24.10.2022 до 04.12.2022 у розмірі 502.662,53 грн. В якості доказів направлення вказаної вимоги позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення від 06.12.2022, фіскальний чек від 06.12.2022 та накладну №196 від 06.12.2022.

Також позивачем направлено на адресу відповідача-3 вимогу про оплату заборгованості згідно договору поруки №11721/ЮКР/0-П1 від 28.05.2021 до кредитного договору №11721/ЮКР/0 від 25.08.2021, у якій позивач просив відповідача-3 перерахувати на розрахунковий рахунок позивача прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 17.899.690,71 грн та прострочену заборгованість за процентами за період з 24.10.2022 до 04.12.2022 у розмірі 502.662,53 грн. В якості доказів направлення вказаної вимоги позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення від 06.12.2022, фіскальний чек від 06.12.2022 та накладну №170 від 06.12.2022.

Оцінюючи зміст вимог позивача, зокрема до відповідача-2 та відповідача-3, суд доходить висновку, що на дату відкриття провадження у справі №904/5059/22 строк виконання поручителями свого обов`язку за договорами поруки є таким, що настав.

Доказів виконання зобов`язання відповідачами 1, 2, 3 перед позивачем суду не надано.

З урахуванням вищенаведеного та часткового доведення позивачем належними та допустимими доказами обґрунтованості позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 1, 2, 3 заборгованості за кредитом у розмірі 17.899.690,71 грн є обґрунтованими, документально доведеними та такими, що підлягають задоволенню також частково.

Судові витрати

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідачів 1, 2, 3 пропорційно розміру задоволених позовних вимог і у рівних частинах /по 89.502,30 грн з кожного/, з урахуванням того, що 96,12 % позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись ст.ст. 73 - 79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Солідарно стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДНІПРОВАЖМАШ» (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СУХИЙ ОСТРІВ , будинок 3; ), АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ» (Україна, 49023, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ЯХНЕНКІВСЬКА, будинок 2; ) та ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ НАУКОВО-ВИРОБНИЧОЇ ФІРМИ «ДНІПРОТЕХСЕРВІС» (Україна, 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СІМФЕРОПОЛЬСЬКА, будинок 21, офіс 615; ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «РАДАБАНК» (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Володимира Мономаха, будинок 5; ) 17.899.690,71 грн (сімнадцять мільйонів вісімсот дев`яносто дев`ять тисяч шістсот дев`яносто грн 71 к.) заборгованості за кредитом.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДНІПРОВАЖМАШ» (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СУХИЙ ОСТРІВ , будинок 3; ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «РАДАБАНК» (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул.Володимира Мономаха, будинок 5; ) 89.502,30 грн (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот дві грн 30 к.) судового збору.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ЗАВОД ПРОКАТНИХ ВАЛКІВ» (Україна, 49023, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ЯХНЕНКІВСЬКА, будинок 2; ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «РАДАБАНК» (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Володимира Мономаха, будинок 5; ) 89.502,30 грн (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот дві грн 30 к.) судового збору.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ НАУКОВО-ВИРОБНИЧОЇ ФІРМИ «ДНІПРОТЕХСЕРВІС» (Україна, 49005, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ СІМФЕРОПОЛЬСЬКА, будинок 21, офіс 615; ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «РАДАБАНК» (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Володимира Мономаха, будинок 5; ) 89.502,30 грн (вісімдесят дев`ять тисяч п`ятсот дві грн 30 к.) судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог (про стягнення 723.343,67 грн заборгованості за процентами) відмовити.

Видати наказ(и) після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.04.2023

Суддя С.А. Дупляк