СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

29 березня 2023 року м. Харків Справа № 917/829/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І.

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича (вх.№476П/1-43) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 (суддя С.В. Погрібна, повний текст рішення складено 01.10.2021) справі №917/829/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь", м.Запоріжжя, Запорізька область,

до фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича, м.Полтава,

про стягнення 468651,84 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Югсталь" звернулось до господарського суду з позовом до фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича про стягнення заборгованості за договором поставки №8/0209 від 02.09.2020.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 у справі №917/829/21 стягнуто з фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Югсталь" заборгованість за основним зобов`язанням 199375,09 грн; 101812,53 грн штрафу, інфляційні витрати за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 8070,45 грн; 30% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 19393,77 грн та 7029,78 грн витрат по сплаті судового збору.

28.10.2021 на виконання вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 22.10.2021, видано відповідний наказ.

Фізична особа - підприємець Тєлєгін Сергій Геннадійович з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 у справі №917/829/21 повністю та прийняти нове, яким в позові відмовити. Крім того, апелянт просить поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

15.03.2023 системою автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №917/829/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Геза Т.Д., суддя Терещенко О.І.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.03.2023 витребувано у Господарського суду Харківської області матеріали справи №917/829/21. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи. Копію ухвали надіслано апелянту та Господарському суду Полтавської області.

22.03.2023 матеріали справи №917/829/21 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Розглянувши клопотання апелянта про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги, суд зазначає наступне.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього суду; вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та, у визначених законом випадках, касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Разом з тим, реалізація конституційного права, зокрема, на апеляційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від положень відповідних процесуальних норм, зокрема, норм ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними визнаються такі обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду поновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Дійсно, приписами ч. 3 ст. 256 ГПК України передбачено можливість поновлення строку на апеляційне оскарження в разі його пропуску з інших поважних причин, натомість наведені норми є відсилочними до ч. 2 ст. 261 ГПК України, якими, зокрема, встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Частиною 2 ст. 261 ГПК України також встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Таким чином, норми ч. 3 ст. 256 ГПК України передбачають можливість поновлення строку на апеляційне оскарження в разі його пропуску з інших поважних причин, в той час як ч. 2 ст. 261 ГПК України передбачають можливість поновлення присічного річного строку на подання апеляційної скарги лише внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних доказів.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено досягненням юридичної визначеності та обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених певних процесуальних дій і стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У наданому до суду клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що він не був повідомлений про розгляд справи належним чином. Так, під час розгляду даної справи, на думку апелянта, суд першої інстанції позбавив Фізичну особу - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича права на справедливий суд, нехтуючи також принципом змагальності, зокрема незаперечним правом відповідача на подання відзиву на позов та оскарження рішення у встановлений процесуальним законом строку.

Апелянт вважає, що місцевий суд, нехтуючи нормами процесуального закону, достовірно володіючи відомостями щодо наявності у Фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича офіційної електронної адреси , яка була вказана ТОВ «Югсталь» в позовній заяві, використовується Фізичною особою - підприємцем Тєлєгін Сергій Геннадійович для офіційного листування в електронному вигляді та є незмінною, жодного процесуального документа на неї не надіслав.

Направлені засобами поштового зв`язку ухвала Господарського суду Полтавської області від 15.06.2021 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі №917/829/21 (а. с. 47-48 т. 1); ухвала про відкладення підготовчого засідання від 06.07.2021 (а. с. 67 т. 1); ухвала від 05.08.2021 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а. с. 81 т. 1) та прийняте за наслідками розгляду справи рішення від 21.09.2021 повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній», що унеможливило їх отримання відповідачем.

Апелянт посилається, що за наявності вказаних обставин суд першої інстанції мав керуватись положеннями частин 6 та 7 статті 120 ГПК України, якими передбачено, що суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують Фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

На думку відповідача, викладене свідчить, що суд першої інстанції не здійснив (не задіяв) усі можливі за таких умов засоби (способи) повідомлення Фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича про рух та наслідки розгляду справи №917/829/21 та обмежився формальним підходом, незважаючи на ту обставину, що в позовній заяві були зазначені два його мобільні номери телефону та офіційна електронна адреса і відповідно, в суду не було жодних перешкод для створення йому, як відповідачу сприятливих умов для доступу до правосуддя і реалізації його процесуальних прав відповідно до приписів Господарського Процесуального Кодексу України.

Дослідженням матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що повний текст оскаржуваного рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 у справі №917/829/21 складено 01.10.2021, рішення набрало законної сили 22.10.2021, та 28.10.2021 на виконання вказаного рішення суду видано відповідний наказ.

Колегія суддів констатує, що апелянт звернувся з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 у справі №917/829/21 лише 01.03.2023 (про що свідчить наліпка Укрпошти на конверті, в якому відповідач направив апеляційну скаргу до апеляційного господарського суду), тобто після спливу майже півтора року з дня складення повного тексту судового рішення.

Імперативною нормою частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що незалежно від поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Верховний Суд в постанові від 29 січня 2019 року у справі №916/1240/17 звернув увагу, що у вказаній нормі врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку. При цьому, за змістом частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України поновлення апеляційним судом пропущеного строку можливе виключно у разі подання апеляційної скарги в межах присічного річного строку, а в разі недотримання останнього з`ясування поважності причин строку на апеляційне оскарження взагалі не має істотного значення та не може жодним чином вплинути на однозначне вирішення питання про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Встановивши відсутність винятків, визначених у пунктах 1, 2 частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку скаржником на апеляційне оскарження (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 54/239).

Колегією суддів встановлено, що виключно на всіх наданих до матеріалів справи документах, як позивача так і відповідача, адресою місцезнаходження Фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича вказано: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, в матеріалах справи наявний також витяг з ЄДРЮОФОПГФ, зроблений судом першої інстанції, де також адресою місцезнаходження Фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича вказано: АДРЕСА_1 (т.1 а.с 63-65).

Матеріалами справи підтверджено, що усі процесуальні документи суду та безпосередньо копія повного тексту рішення Господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 у справі №917/829/21, надсилались на адресу місцезнаходження Фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича ( АДРЕСА_1 ), та не були вручені адресатом з підстав "за закінченням терміну зберігання" або "адресат відсутній".

Так, за приписами ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну адреси ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Слід зазначити, що відповідно до п. 99 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату. У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" у разі невручення рекомендованого листа, він разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З пунктів 99 та 116 указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання" або "адресат відсутній" можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Саме лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулась в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатись поважною причину не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвал суду першої інстанції та повного тексту судового рішення на точці видачі є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо належного отримання листа, тобто є його власною волею.

Відтак, доводи апелянта, що він не отримував повного тексту судового рішення не є об`єктивно непереборними і такими, що не залежать як від його волевиявлення так і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій, оскільки неотримання поштової кореспонденції, яка надходила на адресу його місцезнаходження, є виключно його суб`єктивною поведінкою.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає про належне повідомлення судом заявника.

У зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що апеляційну скаргу подано особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній та доказів, що пропуск строку на апеляційне оскарження відбувся внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Судова колегія не приймає до уваги твердження відповідача, що суд першої інстанції повинен був надписати судову кореспонденцію на електронну адресу апелянта та повідомляти його також засобами мобільного зв`язку.

По-перше, у суду відсутній обов`язок надсилати судову кореспонденцію в такий спосіб за відсутності відповідної заяви від учасника справи.

По-друге, в матеріалах справи відсутні відомості, що вказана в позовній заяві електронна адреса відповідача є саме офіційною електронна адресою відповідача.

По-третє, в матеріалах справи відсутні письмові заяви, у відповідності до ч.9 ст.120 ГПК України про повідомлення з використанням засобів мобільного зв`язку, так і відсутні докази про наявність такої технічної можливості у господарському суді Полтавської області.

Колегія суддів констатує відсутність процесуальних порушень щодо повідомлення відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Крім того, колегією суддів встановлено, що 15.02.2022 ОСОБА_1 звертався до господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у справі №917/829/21.

Таким чином, про оскаржуване рішення відповідач був обізнаний ще рік тому, однак ним не наведено об`єктивних причин, що завадили йому звернутись з апеляційної скаргою на рішення в межах встановленого процесуальним законодавством строку.

Відповідач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на апеляційне оскарження судового рішення, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом для чого, як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлює особливими і непереборними обставинами.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Надання правової оцінки наведеним апелянтом в апеляційній скарзі доводам в обґрунтування пропуску ним такого значного строку на апеляційне оскарження є не проявом надмірного формалізму, а дотриманням вимог процесуального законодавства.

Суд не визнає поважними наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки вважає, що скаржником не доведено суду виникнення обставин непереборної сили, що обумовили подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення. Тому, на підставі ч. 2 ст. 261 ГПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича на рішення господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 у справі №917/829/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 261 ГПК України копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 242 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 234, 235, 261 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Тєлєгіна Сергія Геннадійовича на рішення господарського суду Полтавської області від 21.09.2021 у справі №917/829/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Додаток заявнику: апеляційна скарга на 13 аркушах та поштовий конверт.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Т.Д. Геза

Суддя О.І. Терещенко