АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/121/22
Південно-західного апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від КП „Одескомунтранс" - адвокат Кулинич К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства „Одескомунтранс"

на рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2022

по справі №916/121/22

за позовом Комунального підприємства „Одескомунтранс"

до 1) Комунальної установи „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м. Одеси"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю „КЛІАР-СІТІ"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ

Комунальне підприємство „Одескомунтранс" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунальної установи „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м. Одеси" та Товариства з обмеженою відповідальністю „Союз" (внаслідок зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю „КЛІАР-СІТІ") про визнання недійсним договору надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів, укладеного між відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на час укладення спірного договору, відповідача-2 не визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території Малиновського району м. Одеси, натомість таким виконавцем визначено саме позивача, а тому проведення відповідачем-1 відкритих торгів та укладання оспорюваного Договору між відповідачами, здійснено всупереч положень чинного законодавства України, а тому є безпідставним, незаконним, таким що порушують права позивача та призводить до упущеної вигоди позивача.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.11.2022 у задоволенні позову відмовлено повністю.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, який саме інтерес, яке саме цивільне право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, порушено, у чому полягає порушення його прав, та яким чином права або охоронювані законом інтереси позивача можуть бути поновлені в разі задоволення позовних вимог.

Як відзначено місцевим господарським судом, спірний договір, укладений між відповідачами, не порушує права та інтереси позивача, оскільки предмет укладеного спірного договору не зачіпає його інтересів.

Також, місцевий господарський суд зазначив, що позовні вимоги щодо визнання недійсним правочину, не стосуються прав або законних інтересів позивача, а впливають та стосуються лише прав та інтересів сторін Договору, тобто відповідачів у даній справі.

На переконання суду першої інстанції, відсутність порушення спірним договором прав та інтересів позивача є самостійною підставою для відмови у позові, надання судом оцінки законності спірного договору не є необхідним.

Не погодившись із даними рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2022 по справі №916/121/22 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є безпідставним, необґрунтованим, незаконним та таким, що прямо порушує права позивача, з огляду на наступне.

На переконання апелянта, укладення Відповідачем - 1 оспорюваного договору з ТОВ «Кліар-Сіті», а не з позивачем, який є єдиним встановленим на законних підставах виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території Малиновського району міста Одеси, які є предметом оспорюваного правочину, призвело до втрати позивачем доходів, які ним могли б бути реально одержані, якби його право не було порушене, тобто є порушенням законних інтересів позивача.

Скаржник вважає, що ним в повному обсязі виконано покладений на нього обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірного Договору, а тому потребують захисту.

При цьому, як стверджує апелянт, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачами не обґрунтовано, із посиланням на відповідні докази, відсутності їх вини у заподіянні збитків своїми протиправними діями Позивачу в вигляді упущеної вигоди.

Наголошує скаржник й на тому, що судом першої інстанції не досліджувалось питання вини Відповідачів у заподіянні збитків позивачеві, в оскаржуваному рішенні також відсутня будь-яка інформація щодо цього.

Господарським судом Одеської області, як стверджує апелянт, взагалі не досліджувались наслідки, на які посилається Позивач і чи є такі наслідки упущеною вигодою або результатом власних комерційних прорахунків суб`єкта господарювання.

Як вважає апелянт, судом першої інстанції не з`ясовано, чи існує у Позивача право або законний інтерес, і якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання Відповідачами та чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

На думку скаржника, місцевим господарським судом не встановлено наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання господарських договорів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Також, на переконання апелянта, судом першої інстанції не застосовано певний спосіб захисту попри наявність, доведену належними доказами, певного відповідного порушеного суб`єктивного права (інтересу) у Позивача та порушення цього права (інтересу) з боку Відповідачів.

Апелянт вважає, що при винесені оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не враховано, що порушення прав Позивача з боку Відповідачів є реальним, обґрунтованим та стосується прав та інтересів Позивача.

За твердженням скаржника, залишення даної апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, є сприянням у незаконній, протиправній поведінці Відповідачів у їх недобросовісних конкурентних діях та в свою чергу фактично створить протиправний прецедент, що потуратиме таким діям.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.01.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №916/121/22 за апеляційною Комунального підприємства „Одескомунтранс" на рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2022 та призначено справу до розгляду на 06.03.2023.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю „КЛІАР-СІТІ" в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування своїх заперечень Товариство з обмеженою відповідальністю „КЛІАР-СІТІ" зазначає, що апелянт обґрунтовуючи порушення законних прав та інтересів посилається на те, що йому нібито заподіяні збитки. Проте, вимоги щодо відшкодування збитків Комунальне підприємство «Одескомунтранс» не заявляло.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, на переконання відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

У названому відзиві Товариство з обмеженою відповідальністю „КЛІАР-СІТІ" також просить розглянути справу за відсутності свого представника.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2023 у справі №916/121/22 оголошено перерву до 20.03.2023.

Під час судового засідання від 20.03.2023 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, Комунальною установою „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м.Одеси" на офіційному майданчику електронної системи публічних закупівель України „Держзакупівлі.Онлайн", що входить до електронної системи публічних закупівель України, оголошено закупівлю послуг у формі відкритих торгів.

За результатами відкритих торгів 30.12.2021 переможцем обрано Товариство з обмеженою відповідальністю „Союз" (наразі Товариство з обмеженою відповідальністю „КЛІАР-СІТІ") на Інтернет-сторінці торгів опубліковано повідомлення Комунальної установи „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м.Одеси" про намір укласти договір про закупівлю UA-2021-12-06-003 842-b з Товариством з обмеженою відповідальністю „КЛІАР-СІТІ".

10.01.2022 між Комунальною установою „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м.Одеси" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Союз" (наразі ТОВ „КЛІАР-СІТІ") укладено договір №1/ОБР/22, за умовами якого учасник - Товариство з обмеженою відповідальністю „ Союз " зобов`язується протягом 2022 року надати замовнику - Комунальній установі „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м.Одеси" послуги вивезення та складування твердих побутових відходів, ДК 021:20-5 Утилізація/видалення сміття та поводження зі сміттям, у тому числі вивіз листя в осіньо - зимовий період (далі - послуги), а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Відповідно до п. 5.2. розділу „V. Надання послуг" Договору, місцем надання послуг визначені заклади освіти, що знаходяться на території Малиновського району м. Одеси, відповідно до Дислокації.

Звертаючись із даним позовом до суду першої інстанції, КП „Одескомунтранс" зазначило, що Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради винесено розпорядження „Про визначення юридичної особи, яка здійснюватиме збирання та перевезення твердих побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами на території Малиновського району міста Одеси" від 07.03.2019 р. №97/01-06, згідно з яким Комунальне підприємство „Одескомунтранс" визначено переможцем конкурсу із збирання та перевезення твердих побутових відходів в межах території Малиновського району міста Одеси.

На підставі вищенаведеного Розпорядження та рішення Одеської міської ради від 14.12.2017 р. №2748-УІІ „Про визначення на конкурсних засадах юридичних осіб, які здійснюватимуть збирання та перевезення твердих побутових відходів у межах територій районів міста Одеси", між Комунальним підприємством „Одескомунтранс" та Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради було укладено Договір на надання послуг з вивезення побутових відходів на території Малиновського району м.Одеси від 07.03.2019р.

Відповідно до п.11 Договору, строк дії Договору встановлено з 07.03.2019 до 06.03.2024.

Пунктом 2 Договору визначено, що територія надання послуг зі збирання та перевезення твердих побутових відходів розташовується у межах Малиновського району міста Одеси.

Відтак, позивач вважає, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю „Союз" (Товариство з обмеженою відповідальністю „КЛІАР-СІТІ") не визначено виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території Малиновського району м. Одеси на період дії договору, то у Комунальної установи „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м.Одеси" були відсутні правові підстави укладення оспорюваного договору. До того ж, оспорюваний правочин є таким, що призводить до упущеної вигоди позивача у розмірі 1231200,00 грн. Отже Договір, укладений між відповідачами, має бути визнаний недійсним.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог та відмовив у їх задоволенні.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Відповідно до ст.202 Цивільного Кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно з ст.203 Цивільного Кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 Цивільного кодексу України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. І відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Тобто, саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірних договорів, а тому потребують захисту. Отже, визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 55 Конституції України встановлено право кожного на захист своїх прав і свобод у судовому порядку.

Реалізуючи конституційне право, передбачене ст. 55 Конституції України, на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Згідно із ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до приписів ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав (Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 910/16039/16).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зі змісту наведених норм вбачається, що право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Отже, навіть у разі обґрунтованого і підставного позову, але у разі, коли жодне право особи, яке звернулася із позовом непорушене і неоспорюється, то правових підстав для задоволення такого позову немає.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково (Правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.02.2020 у справі №910/16236/18).

За вимогами ч.ч.1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст. 80 ГПК України передбачено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

За положеннями ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, нормами Господарського процесуального кодексу встановлений обов`язок для особи, яка звернулась до суду доказування і подання доказів та визначені критерії належності та допустимості доказів.

Виходячи із змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25.06.2019 у справі №904/3169/18, від 28.01.2020 у справі №916/495/19, у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 3-670гс15).

В свою чергу, охоронюваний законом інтерес - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, який зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам (Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №1-10/2004).

Отже, інтерес позивача має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам та відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу.

Так, підставами даного позову стало те, що позивач вважає, що на підставі договору укладеного між Комунальним підприємством „Одескомунтранс" та Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради на надання послуг з вивезення побутових відходів на території Малиновського району м.Одеси від 07.03.2019, є єдиним виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території Малиновського район м. Одеси, а тому у відповідача 1 були відсутні правові підстави для укладення з відповідачем 2 оспорюваного правочину, оскільки це порушує права позивача, а також призводить до завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди.

Так, у відповідності до ч.1 ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" учасником процедури закупівлі/спрощеної закупівлі (далі - учасник) є фізична особа, фізична особа - підприємець чи юридична особа - резидент або нерезидент, у тому числі об`єднання учасників, яка подала тендерну пропозицію / пропозицію або взяла участь у переговорах у разі застосування переговорної процедури закупівлі.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням. Учасники (резиденти та нерезиденти) всіх форм власності та організаційно-правових форм беруть участь у процедурах закупівель/спрощених закупівлях на рівних умовах. Замовники забезпечують вільний доступ усіх учасників до інформації про закупівлю, передбаченої цим Законом. Замовники не мають права встановлювати жодних дискримінаційних вимог до учасників.

Згідно з ч.ч.1, 3, 5 ст. 14 Закону України "Про публічні закупівлі" спрощена закупівля проводиться замовником із застосуванням електронного аукціону відповідно до статті 30 цього Закону.

Частиною 9 статті 14 Закону України "Про публічні закупівлі" унормовано, що пропозиції подаються учасниками після закінчення строку періоду уточнення інформації, зазначеної замовником в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, в електронному вигляді шляхом заповнення електронних форм з окремими полями, де зазначається інформація про ціну та інші критерії оцінки (у разі їх встановлення замовником), шляхом завантаження необхідних документів через електронну систему закупівель, що підтверджують відповідність вимогам, визначеним замовником.

Електронна система закупівель автоматично формує та надсилає повідомлення учаснику про отримання його пропозиції із зазначенням дати та часу.

Відповідно до частин 10-12 статті 14 Закону України "Про публічні закупівлі" розкриття пропозицій відбувається у порядку, передбаченому абзацами першим і другим частини першої статті 28 цього Закону.

Замовник розглядає на відповідність умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі пропозицію учасника, яка за результатами електронного аукціону (у разі його проведення) визначена найбільш економічно вигідною.

Строк розгляду найбільш економічно вигідної пропозиції не повинен перевищувати п`ять робочих днів з дня завершення електронного аукціону.

За результатами оцінки та розгляду пропозиції замовник визначає переможця.

Частинами 1 та 2 статті 16 Закону України "Про публічні закупівлі" унормовано, що замовник вимагає від учасників процедури закупівлі подання ними документально підтвердженої інформації про їх відповідність кваліфікаційним критеріям.

За умовами частини 14 статті 14 Закону України "Про публічні закупівлі" інформація про відхилення пропозиції протягом одного дня з дня прийняття рішення замовником оприлюднюється в електронній системі закупівель та автоматично надсилається учаснику, пропозиція якого відхилена через електронну систему закупівель.

Учасник, пропозиція якого відхилена, може звернутися до замовника з вимогою надати додаткову аргументацію щодо причин невідповідності його пропозиції умовам, визначеним в оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, та вимогам до предмета закупівлі. Не пізніше ніж через три робочих дні з дня надходження такого звернення через електронну систему закупівель замовник зобов`язаний надати йому відповідь.

За умовами ч. 20 ст.14 Закону України "Про публічні закупівлі" з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів учасник спрощеної закупівлі може звернутися до замовника та/або до органу, що здійснює контроль над замовником, або до суду. Рішення та дії замовника можуть бути оскаржені учасником спрощеної закупівлі у судовому порядку.

Згідно з ч.2 ст.22 Закону України "Про публічні закупівлі" у тендерній документації зазначаються, зокрема, відомості про необхідні технічні, якісні та кількісні характеристики предмета закупівлі, у тому числі відповідну технічну специфікацію (у разі потреби - плани, креслення, малюнки чи опис предмета закупівлі). Технічні, якісні характеристики предмета закупівлі та технічні специфікації до предмета закупівлі повинні визначатися замовником з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою статті 5 цього Закону.

Відповідно до ч.5 ст.23 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник може вимагати від учасників підтвердження того, що пропоновані ними товари, послуги чи роботи за своїми екологічними чи іншими характеристиками відповідають вимогам, установленим у тендерній документації. У разі встановлення екологічних чи інших характеристик товару, роботи чи послуги замовник повинен в тендерній документації зазначити, які маркування, протоколи випробувань або сертифікати можуть підтвердити відповідність предмета закупівлі таким характеристикам. Маркування, протоколи випробувань та сертифікати повинні бути видані органами з оцінки відповідності, компетентність яких підтверджена шляхом акредитації або іншим способом, визначеним законодавством.

Статтею 31 Закону України "Про публічні закупівлі" унормовано, що замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель у разі, якщо: 1) учасник процедури закупівлі, зокрема, не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону та/або наявні підстави, встановлені частиною першою статті 17 цього Закону; не відповідає встановленим абзацом першим частини третьої статті 22 цього Закону вимогам до учасника відповідно до законодавства; 2) тендерна пропозиція учасника, зокрема, не відповідає умовам технічної специфікації та іншим вимогам щодо предмета закупівлі тендерної документації.

Відповідно до частини 2 статті 31 Закону України "Про публічні закупівлі" інформація про відхилення тендерної пропозиції, у тому числі підстави такого відхилення (з посиланням на відповідні норми цього Закону та умови тендерної документації, яким така тендерна пропозиція та/або учасник не відповідають, із зазначенням, у чому саме полягає така невідповідність), протягом одного дня з дня ухвалення рішення оприлюднюється в електронній системі закупівель та автоматично надсилається учаснику/переможцю процедури закупівлі, тендерна пропозиція якого відхилена, через електронну систему закупівель.

За змістом ст.1 Закону України "Про відходи" побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про відходи" суб`єктами права власності на відходи є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи та організації усіх форм власності, територіальні громади, Автономна Республіка Крим і держава. Територіальні громади є власниками відходів, що утворюються на об`єктах комунальної власності чи знаходяться на їх території і не мають власника або власник яких невідомий (безхазяйні відходи). Держава є власником відходів, що утворюються на об`єктах державної власності чи знаходяться на території України і не мають власника або власник яких невідомий (крім відходів, зазначених у частині другій цієї статті), а також в інших випадках, передбачених законом. Від імені держави управління відходами, що є державною власністю, здійснюється Кабінетом Міністрів України відповідно до закону. Суб`єкти права власності володіють, користуються і розпоряджаються відходами в межах, визначених законом.

Статтею 16 Закону України "Про відходи" визначено, що підприємства, установи та організації усіх форм власності у сфері поводження з відходами мають право, зокрема, на участь у конкурсах на набуття права виконання послуг у сфері поводження з побутовими відходами на певній території.

За умовами статті 17 Закону України "Про відходи" суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами укладають договори з юридичною особою, яка в установленому порядку визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів на певній території, на якій знаходиться об`єкт утворення відходів.

Статтею 35-1 Закону України "Про відходи" визначено, що поводження з побутовими відходами здійснюється відповідно до державних норм і правил. Власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, здійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виконавець послуг з вивезення побутових відходів укладає договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами із споживачами. Виконавець послуг з вивезення побутових відходів зобов`язаний укласти договори про надання послуг з перероблення та захоронення побутових відходів із суб`єктами господарювання, що надають такі послуги відповідно до правил благоустрою території населеного пункту, розроблених з урахуванням схеми санітарного очищення населеного пункту. Договори про надання послуг з поводження з побутовими відходами мають містити інформацію про укладені договори між виконавцем послуг з вивезення побутових відходів та суб`єктами господарювання, що надають послуги з перероблення та/або захоронення побутових відходів. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту. Під час обрання органами місцевого самоврядування або місцевими державними адміністраціями схеми санітарного очищення перевага надається пропозиціям, що передбачають більший ступінь перероблення чи утилізації побутових відходів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2011 №1173 було затверджено Порядок проведення конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів (далі - порядок), який визначає процедуру підготовки та проведення конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів на певній території населеного пункту (далі - конкурс).

Згідно з п.3 Порядку учасниками конкурсу можуть бути суб`єкти господарювання: установчими документами яких передбачено провадження діяльності у сфері поводження з побутовими відходами; які можуть забезпечити виконання обов`язків, визначених у частині другій статті 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Кількість учасників конкурсу не обмежується.

Відповідно до п.5 Порядку для проведення конкурсу організатор конкурсу готує конкурсну документацію, яка повинна містити, зокрема, таку інформацію: обсяг послуг з вивезення побутових відходів та вимоги щодо якості надання послуг згідно з критеріями, що визначаються відповідно до частини третьої статті 25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"; характеристика території, де повинні надаватися послуги з поводження з побутовими відходами: розміри та межі певної території та перелік розміщених у зазначених межах об`єктів утворення побутових відходів, середня відстань до об`єктів поводження з відходами та їх місцезнаходження. Межі певної території, де планується надавати послуги з поводження з побутовими відходами, визначає організатор конкурсу; характеристика об`єктів утворення побутових відходів за джерелами їх утворення: багатоквартирні житлові будинки; одноквартирні житлові будинки; підприємства, установи та організації: загальна кількість та перелік підприємств, установ та організацій, їх характеристика (бюджетні або інші споживачі, наявність каналізації, центрального опалення, водо- та газопостачання), місцезнаходження, кількість, об`єм, місцезнаходження та належність контейнерів; площа зелених насаджень на території підприємства, установи та організації (у разі їх наявності).

З наведених приписів чинного законодавства вбачається, що з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів учасники спрощеної закупівлі можуть звернутися до замовника та/або до органу, що здійснює контроль над замовником, або до суду. Рішення та дії замовника можуть бути оскаржені учасником спрощеної закупівлі у судовому порядку.

У відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, КУ „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м. Одеси" на офіційному майданчику сайті Прозорро оголошено відкритті торги на закупівлю послуг з вивезення та складування твердих побутових відходів (ідентифікатор закупівлі UA-2021-12-06-003842-b). Місце поставки товарів або місце виконання робіт чи надання послуг: 65000, Україна, Одеська область, Одеса, Заклади освіти Малиновського району м.Одеси.

Згідно з реєстром отриманих тендерних пропозицій UA-2021-12-06-003842-b всього тендерні пропозиції подали 4 учасника, а саме: ТОВ "СОЮЗ" з остаточною ціновою пропозицією 1 024 078,00 грн, ТОВ "ЕКО-РЕНЕСАНС" з остаточною ціновою пропозицією 1 024 079,00 грн, ТОВ "ЕКОСЕРВІС ОДЕСА" з остаточною ціновою пропозицією 1 024 080,00 грн та КП "Одескомунтранс" з остаточною ціновою пропозицією 1 231 200,00 грн.

Відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій UA-2021-12-06-003842-b пропозицію ТОВ "СОЮЗ" визнано такою, що відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації. Відсутні підстави для відмови, установлені ст. 17 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно з звітом про результати проведення процедури закупівлі UA-2021-12-06-003842-b, сформованого 11.01.2022, а також повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, відповідача-2 було визначено переможцем проведеної закупівлі та прийнято рішення укласти з останнім договір про надання послуг за предметом закупівлі - послуги з вивезення та складування твердих побутових відходів за кодом ДК 021:2015: 90510000-5 Утилізація/видалення сміття та поводження зі сміттям.

Як встановлено судом, 10.01.2022 між Комунальною установою „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м.Одеси" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Союз" (Товариством з обмеженою відповідальністю „КЛІАР-СІТІ") укладено договір №1/ОБР/22, за умовами якого учасник - Товариство з обмеженою відповідальністю „ Союз " зобов`язується протягом 2022 року надати замовнику - Комунальній установі „Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Малиновського району м.Одеси" послуги вивезення та складування твердих побутових відходів, ДК 021:20-5 Утилізація/видалення сміття та поводження зі сміттям, у тому числі вивіз листя в осіньо - зимовий період (далі - послуги), а замовник прийняти і оплатити такі послуги.

Отже, як свідчать наявні матеріали справи, позивач КП "Одескомунтранс" був учасником закупівлі UA-2021-12-06-003842-b проведеної відповідачем 1 та надав власну цінову пропозицію, що свідчить на наявність волі останнього у участі у такій закупівлі, зокрема з метою стати переможцем та укласти відповідний договір за результатами проведення такої закупівлі.

Відтак, КП "Одескомунтранс" з огляду на наведені законодавчі приписи, у разі незгоди з результатами та/або порядком проведення закупівлі, за результатами якої було укладено оспорюваний правочин, не був позбавлений можливості звернутися до замовника та/або до органу, що здійснює контроль над замовником, або до суду, а також оскаржити рішення та дії замовника у судовому порядку.

Однак, як свідчать наявні матеріли справи та не заперечується самим позивачем, останній не звертався ані до замовника, ані до суду за захистом свого права, яке позивач вважає порушеним, зокрема щодо оскарження рішення та дій замовника.

До того ж, ст. 18 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що Антимонопольний комітет України як орган оскарження з метою неупередженого та ефективного захисту прав і законних інтересів осіб, пов`язаних з участю у процедурах закупівлі, утворює Комісію (комісії) з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та здійснює інші повноваження, визначені цим Законом та Законом України "Про Антимонопольний комітет України". Скарга до органу оскарження подається суб`єктом оскарження у формі електронного документа через електронну систему закупівель.

Втім, наявні матеріли справи не містять, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження звернення позивача до Антимонопольного комітету України із відповідною скаргою.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи доводи позивача з приводу того, що метою участю у закупівлі UA-2021-12-06-003842-b КП "Одескомунтранс" було відстеження завантаження документів щодо такої закупівлі, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

Навпаки, як вбачається із закупівлі UA-2021-12-06-003842-b КП "Одескомунтранс" було надано лист-гарантію про відсутність підстав для відмови відповідно до ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» в якому КП «Одескомунтранс», як учасник процедури закупівлі підтвердив про відсутність підстав для відмови нам в участі у процедурі закупівлі, передбачених ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі».

Також, позивач надав цінову пропозицію в якій зазначив, що КП «Одескомунтранс», вивчивши тендерну документацію, має можливість та погоджується виконати вимоги Замовника на умовах, зазначених у цій пропозиції за наступною ціною: 1356916 грн.

До того ж, колегія суддів зазначає, що у ціновій пропозиції позивач зазначив, що погоджується з Проектом Договору про закупівлю згідно до вимог тендерної документації та діючого законодавства.

Наведене свідчить про те, що позивач під час проведення закупівлі UA-2021-12-06-003842-b не тільки не висловлював жодних заперечень з приводу Проекту договору про закупівлю, а навпаки погодився з таким Проектом.

Крім того позивачем було надано гарантійний лист про застосування відповідних заходів щодо захисту довкілля від забруднення при наданні послуг з предмета закупівлі, гарантійний лист про кримінальну відповідальність згідно статті 358 Кримінального Кодексу України, гарантійний лист про опис послуг та відповідність тендерної пропозиції технічним, якісним, кількісним та іншим вимогам до предмета закупівлі, довідку про відсутність підстав для відмови, передбачених пунктами 5, 6, 12, 13 частини першої та частиною другою ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі», довідку про наявність техніки, необхідної для надання послуг згідно предмету закупівлі, довідку про уповноважену (посадову) особу та повноваження.

Вищенаведене, на переконання колегії суддів, свідчить про наміри КП «Одескомунтранс» взяти участь у закупівлі UA-2021-12-06-003842-b, зокрема з метою, стати її переможцем та укласти відповідний договір за результатами проведення такої закупівлі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що жодні з наданих КП «Одескомунтранс» в межах проведеної закупівлі не містять посилання ані на розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради „Про визначення юридичної особи, яка здійснюватиме збирання та перевезення твердих побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами на території Малиновського району міста Одеси" від 07.03.2019 №97/01-06, згідно з яким КП „Одескомунтранс" визначено переможцем конкурсу із збирання та перевезення твердих побутових відходів в межах території Малиновського району міста Одеси, ані на договір на надання послуг з вивезення побутових відходів на території Малиновського району м.Одеси від 07.03.2019 укладений між Комунальним підприємством „Одескомунтранс" та Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи підстави заявленого позивачем позову, колегія суддів вважає, що у даному випадку належним та ефективних захистом права позивача, яке останній вважає порушеним, є саме оскарження процедури закупівлі.

Колегія суддів зазначає, що оспорюваний позивачем договір про надання послуг з вивезення та захоронення твердих побутових відходів, укладений між відповідачами є лише кінцевим результатом проведення процедури закупівлі та жодним чином не порушує права позивача.

Слід також наголосити, що жодними з приписів чинного законодавства, що регулюють порядок укладення сторонами договорів, зокрема тих що укладаються за результати проведення закупівлі, не передбачено заборони (неможливості) укладення сторонами договорів про надання послуг, зокрема у разі наявності іншого договору на надання послуг з вивезення побутових відходів на території певного району міста, який укладений між комунальним підприємством та районною адміністрацією.

Не приймає колегія суддів до уваги й твердження апелянта з приводу понесення останнім збитків у зв`язку із укладенням оспорюваного договору, оскільки КП „Одескомунтранс" не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин.

До того ж, як вже було наведено вище КП „Одескомунтранс" приймало участь у закупівлі UA-2021-12-06-003842-b та запропонувало найвищу ціну на послуги за предметом даної закупівлі.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржником порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2022 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.11.2022 по справі №916/121/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 27.03.2023.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Поліщук Л.В.