ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" березня 2023 р. Справа№ 911/85/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - Жданов І.В.,

від відповідача - Шеїн К.О.,

розглянувши апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Дядюн Наталії Віталіївни

на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2022 (повний текст рішення складено 18.11.2022)

у справі № 911/85/22 (суддя Щоткін О.В.)

За позовом Фізичної особи-підприємця Дядюн Наталії Віталіївни

до Приватного підприємства "Анрі-Маркет"

про стягнення 297860,40 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2022 році Фізична особа-підприємець Дядюн Наталія Віталіївна звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства "Анрі-Маркет" про стягнення 297 860, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач надав ПП "Анрі-Маркет" послуги з перевезення вантажу на загальну суму в розмірі 1 932 997, 53 грн., однак відповідач розрахувався за надані послуги не в повному обсязі, тому наявна недоплато за договором у розмірі 297 860, 40 грн., на підставі чого ФОП Дядюн Н.В. разом із вимогою про сплату коштів направила відповідачу оригінали товарно-транспортних накладних, проте така вимога проігнорована ПП "Анрі-Маркет".

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.10.2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у матеріалах справи відсутня оформлена сторонами заявка на перевезення 292,02 тонн кукурудзи за ціною 1020,00 грн. без ПДВ за тонну (як зазначено у спірному акті № 1 від 19.11.2021 року). Відтак на думку місцевого господарського суду свідчення про досягнення між сторонами всіх істотних умов договору в частині перевезення у спірний період кукурудзи у кількості 292,02 тонн (зазначені кількість і найменування вантажу фігурує у акті № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 19.11.2021 року) відсутні. Судом першої інстанції також звернуто увагу, що надані позивачем товарно-транспортні накладні не містять в собі зазначення вартості наданих послуг, а докази погодження між сторонами вартості здійснених позивачем перевезень, а саме заявки, як того вимагають умови договору № 0402-1, в матеріалах справи відсутні. Оскільки умовами договору передбачено, що оплата за договором розраховується з ваги доставленого вантажу, однак у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження вартості послуг на спірні перевезення, ціна позову не може вважатись обґрунтованою. Враховуючи вимоги процесуального закону щодо стандарту доказування, місцевий господарський суд дійшов до висновку про не доведення позивачем належними, допустимими та достовірними доказами заявлених позовних вимог.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Дядюн Наталія Віталіївна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2022 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Місцевим господарським судом зроблено ряд помилкових висновків, які не відповідають дійсним обставинам цієї справи. Також, на думку скаржника судом першої інстанції було допущені грубі порушення основних принципів господарського судочинства, та не застосовні норми матеріального права, які повинні бути застосовані у цьому спорі. Відтак, в сукупності це призвело до необ`єктивного, неправильного вирішення справи, що в свою чергу є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового рішення, яким позовні вимоги скаржника до відповідача про стягнення заборгованості за договором мають бути задоволені в повному обсязі. Зокрема скаржника зазначає, що заяву на поновлення пропущених строків для подачі відзиву відповідачем заявлено до суду першої інстанції не було. Але суд першої інстанції з власної ініціативи, всупереч положенням господарського процесу та ігноруючи протести позивача з цього приводу, залучив відзив до матеріалів справи. Отже, в обставинах, що склалися, суд першої інстанції мав розглядати справу без врахування відзиву, поданого відповідачем з порушенням строків на його подання, та за іншими наявними матеріалами у справі. Крім того, на думку позивача судом першої інстанції було порушено строки проведення підготовчого провадження, що встановлені ч. 3. ст. 177 ГПК України. Позивач також наголошує, що в рішеннях по справам №920/564/20 та №911/2183/20, відповідні суди, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, прийшли до висновків, що за спірними ТТН, надання послуг по перевезенню зерна кукурудзи для в ПП «Анрі-маркет» здійснила ФОП Дядюн Н.В., і це чітко зазначено в текстах відповідних рішень. Також, скаржник вважає, що вага (нетто) перевезеного зерна кукурудзи та прийнятого вантажоодержувачем по кожній окремій ТТН, вказується (проставляється) на зворотному боці такої ТТН по факту приймання зерна цим вантажоотримувачем. Отже, кількість перевезеного зерна (вага), яка вказана в Акті виконаних робіт №l від 19.11.2021 року, та рахунку на оплату №97 від 19.11.2021 року, в розмірі - 292,02 тн є сумою тоннажу, перевезеного ФОП Дядюн Н.В для ПП «Анрі-маркет» за спірними десятьма ТТН. Таким чином судом першої інстанції було помилково встановлено вагу перевезеного зерна кукурудзи, в кількості - 247,800 тн. Також в рішенні помилково вказані номера деяких ТТН. Також підтвердженням кількості перевезеного ФОП Дядюн Н.В. для ПП «Анрі-маркет» зерна кукурудзи за вищезазначеними ТТН є реєстри, які надані вантажоотримувачами ТОВ «Транссервіс 2008» та ТОВ «СП Рисоіл термінал», та копії яких долучені до матеріалів справи. На думку позивача в цих реєстрах вказані, крім ваги, ще номер ТТН, дата розвантаження (дата приймання зерна вантажоодержувачем), держ. номер автомобіля та причепа, прізвище водія, інша інформація. Крім цього позивач звертає увагу, що сторони за договором №0402-1 про надання транспортних послуг від 04.02.2020 року погодили, що ціна послуг за 1 тонну буде складати - 1020,00 грн., що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Позивач також в апеляційній скарзі зазначає, що ціна позову (297 860 грн. 40 коп.), підтверджується належними доказами, а саме: товарно-транспортною накладною №524200 від 25.02.2020 року; товарно-транспортною накладною №524144 від 26.02.2020 року; товарно-транспортною накладною №4 від 26.02.2020 року; товарно-транспортною накладною №524142 від 26.02.2020 року; товарно-транспортною накладною №5 від 26.02.2020 року; товарно-транспортною накладною №2209 від 25.02.2020 року; товарно-транспортною накладною №125 від 29.02.2020 року; товарно-транспортною накладною №524242 від 27.02.2020 року; товарно-транспортною накладною №0118 від 27.02.2020 року; товарно-транспортною накладною №524143 від 06.03.2020 року. Вказані товарно-транспортні накладні є первинними бухгалтерськими документами та фактично підтверджують належне виконання позивачкою зобов`язань за договором. Ціна позову це величина заборгованості ПП «Анрі-маркет» перед ФОП Дядюн Н.В. і є похідною від множення перевезеного зерна кукурудзи за ТТН №524200 від 25.02.2020 року; №524144 від 26.02.2020 року; №4 від 26.02.2020 року; №524142 від 26.02.2020 року; №5 від 26.02.2020 року; №2209 від 25.02.2020 року; №125 від 29.02.2020 року; №524242 від 27.02.2020 року; №0118 від 27.02.2020 року; №524143 від 06.03.2020 року, в кількості - 292,02 тн, та ціною послуг (тарифу) за 1 тонну, в розмірі - 1020,00 грн., що складає - 297 860,40 гривень. При цьому, позивач зазначає, що в матеріалах справи знаходяться оригінали фіскального чеку від 24.11.2021 року, та Накладної №2688 від 24.11.2021 року, які підтверджують направлення від скаржника до відповідача оригіналів ТТН, разом з вимогою та іншими документами, які зазначені у вимозі та є додатками до неї. Саме з цих оригіналів ТТН скаржником були зроблені ксерокопії, які також є в матеріалах справи.

До апеляційної скарги також було додано клопотання про долучення додаткових доказів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 6 701 грн. 87 коп.

25.01.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Київської обласної прокуратури надійшла заява на виконання ухвали з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Дядюн Наталії Віталіївни на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2022 року, витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/85/22.

16.02.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду Київської області надійшли матеріали справи №911/85/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Дядюн Наталії Віталіївни на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2022 року, розгляд справи призначено на 29.03.2023 року.

27.02.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Дядюн Наталії Віталіївни, позивача у справі, надійшло клопотання про витребування доказів.

13.03.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "Анрі-Маркет", відповідача у справі, надійшшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

14.03.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Дядюн Наталії Віталіївни, позивача у справі, надійшла відповідь на відзив.

15.03.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Дядюн Наталії Віталіївни, позивача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 року клопотання Фізичної особи-підприємця Дядюн Наталії Віталіївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon" задоволено.

В судовому засідання 29.03.2023 року з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача підтримав клопотання про витребування додаткових доказів та клопотання про долучення доказів. Представник відповідача заперечував проти даних клопотань позивача.

Щодо клопотання позивача про долучення додаткових доказів, колегія суддів зазначає наступне.

В своєму клопотанні позивач просить суд апеляційної інстанції долучити наступні копії товарно-транспортних накладних:

- №524200 від 25.02.2020 року;

- №524144 від 26.02.2020 року;

- №4 від 26.02.2020 року;

- №524142 від 26.02.2020 року;

- №5 від 26.02.2020 року;

- №2209 від 25.02.2020 року;

- №125 від 29.02.2020 року;

- №524242 від 27.02.2020 року;

- №0118 від 27.02.2020 року;

- №524143 від 06.03.2020 року.

В обґрунтування даного клопотання позивача зазначає, що 19.12.2022 року, після ознайомлення з матеріалами справи, представником позивача було виявлено факт відсутності в матеріалах справи товаротранспортних накладних, поданих ним в якості доказів надання послуг перевезення зерна кукурудзи для відповідача. Відсутніми виявились товарно-транспортні накладні, які позивачем разом з іншими ТТН подавались до матеріалів справи в якості доказів, а саме №125 від 29.02.2020 року, №524242 від 27.02.2020 року, №0118 від 27.02.2020 року, №524143 від 06.03.2020 року. Також позивач зазначає, що він виявив, що в справі з`явились копії товарно-транспортних накладних, які ним не подавались до матеріалів справи в якості доказів, а саме ТТН №155 від 29.02.2020 року, №145 від 20.02.2020 року, №140377 від 25.02.2020 року. Отже, позивач зважаючи на те, що в засіданні під час якого здійснювалась перевірка доказів у справі та на засіданні під час винесення рішення судом першої інстанції, представник позивача був відсутній, вважаючи цю обставину важливим моментом у цій справі, просить долучити додаткові докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Проте, колегією суддів не приймаються до уваги вказані вище додаткові документи виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Колегія суддів зазначає, що деякі товарно-транспортні накладні, які позивач просить долучити до матеріалів, а саме №524200 від 25.02.2020 року, №524144 від 26.02.2020 року, №4 від 26.02.2020 року, №524142 від 26.02.2020 року, №5 від 26.02.2020 року та №2209 від 25.02.2020 року наявні в матеріалах справи (а.с. 17, 26, 25, 24, 19, 23), а тому підстави для повторного долучення їх до матеріалів справи відсутні. Щодо товарно-транспортних накладних №125 від 29.02.2020 року, №524242 від 27.02.2020 року, №0118 від 27.02.2020 року, №524143 від 06.03.2020 року, колегія суддів зазначає, що дані ТТН не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

При цьому, позивач стверджує, що дані ТТН були надіслані до Господарського суду Київської області разом із позовною заявою 29.12.2021 року, що підтверджується описом вкладення до цінного листа від 29.12.2021 року, який засвідчений підписом відповідального працівника АТ «Укрпошта» та печаткою відділення АТ «Укрпошта» не заслуговують на увагу, оскільки з наявного в матеріалах справи опису вкладення до цінного листа від 29.12.2021 року (а.с. 34) вбачається, що позивачем надсилалось до Господарського суду Київської області копії товарно-транспортних накладних в кількості 10, без зазначення номерів ТТН.

З матеріалів справи вбачається, що в додатках до позовної заяви наявні 10 аркушів копій товарно-транспортних накладних, а саме №524200 від 25.02.2020 року, №155 від 29.02.2020 року, №5 від 26.02.2020 року, №145 від 20.02.2020 року, №140377 від 20.02.2020 року, №2209 від 25.02.2020 року, №524142 від 26.02.2020 року, №4 від 26.02.2020 року, №524144 від 26.02.2020 року. (а.с. 17-26). Зазначені ТТН завірені підписом ФОП Дядюн Н.В.

З викладеного виходить, що позивач направив до суду першої інстанції разом з позовною заявою вище вказані товарно-транспортні накладні, а не ті, які він просить долучити в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 8, ч. 3, ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Отже, саме позивач подаючи позовну заяву, вирішує питання, які докази необхідно долучити до неї та зазначити перелік таких доказів, а в разі не можливості подати відповідні докази разом із позовною заявою, позивач повинен про це вказати.

З матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Господарського суду Київської області від 04.02.2022 року було зобов`язано позивача надати суду належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних, а саме: № 524200 від 25.02.2020 року; №524144 від 26.02.2020 року; № 4 від 26.02.2020 року; № 524142 від 26.02.2020 року; №5 від 26.02.2020 року; №2209 від 25.02.2020 року; №125 від 29.02.2020 року; № 524242 від 27.02.2020 року; №0118 від 27.02.2020 року; №524143 від 06.03.2020 року. (а.с. 43-44).

В подальшому, ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2022 року було зобов`язано позивача виконати вимоги, викладені в ухвалі від 04.02.2022 року та надати суду належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних, а саме: № 524200 від 25.02.2020 року; №524144 від 26.02.2020 року; № 4 від 26.02.2020 року; № 524142 від 26.02.2020 року; №5 від 26.02.2020 року; №2209 від 25.02.2020 року; №125 від 29.02.2020 року; № 524242 від 27.02.2020 року; №0118 від 27.02.2020 року; №524143 від 06.03.2020 року. (а.с. 56-57).

Втім, на виконання вимог суду, 30.05.2022 року через канцелярію Господарського суду Київської області (вх. номер 5891/22) позивачем, згідно зазначеного в супровідному листі переліку, було подано документи відповідно до реєстру за період з 28.09.2019 року по 05.03.2020 року, які підтверджують виконання ФОП Дядюн Н.В. своїх зобов`язань перед ПП "Анрі-Маркет" з перевезення зерна. Зазначені документи залучено до матеріалів справи. (а.с. 60-71).

Отже, вимогу суду першої інстанції, зокрема щодо надання засвідчених копій товарно-транспортних накладних № 524142 від 26.02.2020 року; №125 від 29.02.2020 року; №0118 від 27.02.2020 року; №524143 від 06.03.2020 року, позивачем виконано не було.

В подальшому, ухвалою Господарського суду Київської області від 08.08.2022 року було зобов`язано фізичну особу-підприємця Дядюн Наталію Віталіївну надати суду для огляду оригінали товарно-транспортних накладних № 524200 від 25.02.2020 року; №524144 від 26.02.2020 року; № 4 від 26.02.2020 року; № 524142 від 26.02.2020 року; № 5 від 26.02.2020 року; № 2209 від 25.02.2020 року; № 125 від 29.02.2020 року; № 524242 від 27.02.2020 року; № 0118 від 27.02.2020 року; № 524143 від 06.03.2020 року. (а.с. 117-118).

Втім, позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 08.08.2022 року, 22.08.2022 року було надано пояснення, що надання оригіналів витребуваних ТТН на даний момент є неможливим, з огляду на те, що ці ТТН, після зняття з них копій для долучення до позову, в січні 2022 року були передані на зберігання до бухгалтерського архіву ФОП Дядюн В.Н., але з 24.02.2022 року, доступ до цього архіву відсутній. (а.с. 123).

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували наявність архіву в який було передано оригінали ТТН, а також не надано доказів перебування даного архіву на території до якої у позивача немає доступу. Також, позивачем не зазначено коли в нього буде можливий доступ до такого архіву для виконання вимог суду.

Крім цього, відповідно до ч. 1, ч. 2, ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам.

Отже, твердження позивача, що він ознайомився з матеріалами справи 19.12.2022 року, без зазначення будь-яких причин неможливості ознайомитись з матеріалами справи раніше, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Отже, оскільки з матеріалів справи вбачається, що подані апелянтом докази, зокрема товарно-транспортні накладні №125 від 29.02.2020 року, №524242 від 27.02.2020 року, №0118 від 27.02.2020 року, №524143 від 06.03.2020 року не були подані на розгляд в суді першої інстанції і відповідно не розглядались останнім, при цьому, як вже було встановлено вище, скаржник не був позбавлений можливості надати такі докази під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак своїм правом не скористався, а також враховуючи, що місцевий господарський суд тричі витребовував у позивача відповідні докази, які безпідставно не були надані суду першої інстанції, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання позивача про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

При цьому, твердження позивача, що долучені до позовної заяви товарно-транспортні накладні хтось замінив на інші колегія суддів відхиляє, оскільки дане звинувачення не підкріплено будь-якими належними та допустимим доказами. В той же час, колегія суддів звертає увагу, що наявні в матеріалах справи додатки до позовної заяви завірені самим позивачем, що виключає можливість того, що такі додатки долучив до матеріалів справи хтось інший, а не сам позивач.

Щодо клопотання позивача про витребування доказів колегія суддів зазначає наступне.

В своєму клопотанні позивач просить суд апеляційної інстанції:

- На підтвердження факту надання ФОП Дядюн Н.В. послуг з перевезення зерна кукурудзи для ПП «Анрі-маркет» витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне Підприємство РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» оригінал товарно-транспортної накладної №524200 від 25.02.2020 року для огляду його в суді;

- На підтвердження факту надання ФОП Дядюн Н.В. послуг з перевезення зерна кукурудзи для ПП «Анрі-маркет» витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССЕРВІС 2008» оригінали товарно-транспортних накладних №524144 від 26.02.2020 року; №4 від 26.02.2020 року; №524142 від 26.02.2020 року; №5 від 26.02.2020 року; №2209 від 25.02.2020 року; №125 від 29.02.2020 року; №524242 від 27.02.2020 року; №0118 від 27.02.2020 року; №524143 від 06.03.2020 року, для огляду їх в суді.

Дане клопотання позивача обґрунтоване тим, що після вивантаження зерна кукурудзи y портові елеватори представники вантажоодержувачів ТОВ «СП Рисоіл Термінал» та ТОВ «Транссервіс 2008» підписами засвідчували факт доставки зерна на відповідних ТТН, з вказанням ваги фактично прийнятого ними зерна. Як зазначає позивач, ним разом з Вимогою, цінним листом з описом було направлено відповідачу оригінали Рахунку на оплату №97 від 19.11.2021 року, та Акту виконаних робіт №1 від 19.11.2021 року, а також наявні у позивачки оригінали товарно-транспортних накладних, а саме: №524200 від 25.02.2020 року; №524144 від 26.02.2020 року; №4 від 26.02.2020 року; №524142 від 26.02.2020 року;, №5 від 26.02.2020 року; №2209 від 25.02.2020 року; №125 від 29.02.2020 року; №524242 від 27.02.2020 року; №0118 від 27.02.2020 року; №524143 від 06.03.2020 року. В результаті, на момент початку судового провадження у цій справі, позивачка, за відсутності в неї оригіналів спірних ТТН, та задля підтвердження в суді першої інстанції фактів надання послуг за спірними ТТН, представила до суду копії вказаних ТТН.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Також, відповідно до ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Дослідивши клопотання позивача колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено вжиття ним заходів для самостійного отримання відповідних доказів, які він просить витребувати, та відповідно не вказано причин неможливості отримати ці докази самостійно, а тому дане клопотання позивача колегія суддів відхиляє.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що позивач просить суд апеляційної інстанції витребувати зокрема товарно-транспортні накладні №125 від 29.02.2020 року; №524242 від 27.02.2020 року; №0118 від 27.02.2020 року; №524143 від 06.03.2020 року, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції про що було вище встановлено колегією суддів відмовляючи позивачу у долучені копій вказаних ТТН.

Також, колегія суддів звертає увагу, що доводи позивача суперечать один одному, а саме позивач в суді першої інстанції, коли місцевий господарський суд витребував у позивача відповідні оригінали ТТН вказав, що він не може надати їх, оскільки оригінали відповідних ТТН були передані до архіву, доступу до якого позивача не має. Втім, в суді апеляційної інстанції позивач вже вказує, що в нього відсутні дані оригінали ТТН оскільки він їх направив відповідачу разом із вимогою, без надання беззаперечних доказів відповідного.

Після того, як колегією суддів було відмовлено у задоволенні клопотань позивача про долучення документів до матеріалів справи та про витребування додаткових доказів, представник позивача в судовому засіданні 29.03.2023 року подав заяву про відвід колегії суддів Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.03.2023 року заяву позивача про відвід колегії суддів Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г., Мальченко А.О. визнано необґрунтованою та відмовлено у її задоволенні.

В подальшому, в судовому засіданні 29.03.2023 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу, представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ФОП Дядюн Н.В. (перевізник) та ПП "Анрі-Маркет" (замовник) 04.02.2020 року укладено договір про надання транспортних послуг № 0402-1 (далі - договір № 0402-1), відповідно до пункту 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, перевізник від свого імені та за рахунок замовника забезпечує здійснення перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом у міському, приміському й міжміському сполученні. (а.с. 5-7).

Відповідно до п. 1.2. договору перевізник організовує перевезення вантажів на підставі заявок, що подаються замовником і є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що заявка на перевезення вантажу повинна бути складена в письмовій формі і скріплена печатками та підписами замовника та перевізника, та є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 2.1.3 договору визначено обов`язок замовника здійснити своєчасну оплату робіт перевізника в порядку передбаченим цим договором та заявкою на перевезення.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що сторони визначають вартість послуг по кожному перевезенню у заявках на перевезення вантажу.

Також, в пункті 3.2. договору передбачено, що замовник оплачує послуги перевізника згідно з актами виконаних робіт та рахунків, що відправляються перевізником на адресу замовника на підставі фактично виконаних робіт.

Відповідно до п. 3.3. договору підтвердженням факту надання послуг є печатка та підпис вантажоодержувача у оригіналах товарно-транспортних накладних.

Згідно з п. 3.4. договору підставою для виписки рахунку є товарно-транспортні накладні.

Оплата за договором розраховується виходячи з ваги доставленого вантажу (п. 3.5. договору).

Відповідно до п. 3.6. договору оплата перевезення за договором замовником проводиться за формулою: 80% виставленого рахунку по факту розвантаження автотранспорту в місті призначення. Остаточний розрахунок, а саме 20% що залишились по виставленому рахунку за перевезення, після отримання замовником оригіналів товарно-транспортних накладних.

Як зазначає позивач, у період з 07.02.2020 року по 27.02.2020 року, в рамках виконання договору № 0402-1, між ФОП Дядюн Н.В. та ПП "Анрі-Маркет" підписано акти прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи на загальну суму в розмірі 1 932 997, 53 грн., а саме: акт № 1 від 07.02.2020 року на суму 615 656, 97 грн. з ПДВ; акт № 2 від 19.02.2020 року на суму 1 184 814,56 грн. з ПДВ; акт № 3 від 27.02.2020 року на суму 132 526, 00 грн. з ПДВ. (а.с. 13-15).

З матеріалів справи також вбачається, що позивачем до позовної заяви долучено ряд товарно-транспортних накладних, складених у період з 25.02.2020 року по 29.02.2020 року, які свідчать про те, що ПП "Анрі-Маркет", як вантажовідправник, передало у пункті навантаження у місті Кагарлик Київської області автомобільному перевізнику ФОП Дядюн Н.В. кукурудзу 3 класу загальною вагою (нетто) 247,800 тонн для перевезення у пункт призначення за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Молодіжне, вул. Залізнична, 3, а саме: ТТН № 524200 від 25.02.2020 року на перевезення 29,000 тонн кукурудзи; ТТН № 155 від 29.02.2020 року на перевезення 28,180 тонн кукурудзи; ТТН № 5 від 26.02.2020 року на перевезення 26,620 тонни кукурудзи; ТТН № 145 від 20.02.2020 року на перевезення 25,880 тонн кукурудзи; ТТН № 140377 від 25.02.2020 року на перевезення 30,400 тонн кукурудзи; ТТН № 2209 від 25.02.2020 року на перевезення 22,000 тонни кукурудзи; ТТН № 524142 від 26.02.2020 року на перевезення 28,600 тонн кукурудзи; ТТН № 4 від 26.02.2020 року на перевезення 27,660 тонн кукурудзи; ТТН № 524144 від 26.02.2020 року на перевезення 29,460 тонн кукурудзи. (а.с. 17-26).

Разом з тим, на підставі договору № 0402-1 ФОП Дядюн Н.В. в односторонньому порядку підписала 19.11.2021 року акт № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг). (а.с. 16).

З змісту даного акту вбачається, що ФОП Дядюн надала ПП "Анрі-Маркет" транспортно-експедиційні послуги з перевезення кукурудзи у кількості 292,02 тонн на суму 297 860, 40 грн. з ПДВ.

Також, на оплату вказаних послуг ФОП Дядюн Н.В. сформувала рахунок на оплату № 97 від 19.11.2021 року на суму 297 860, 40 грн. (а.с. 12).

Як зазначає позивач, у зв`язку з виявленням недоплати за договором № 0402-1 в сумі 297 860, 40 грн. останній звернувся до ПП "Анрі-Маркет" з вимогою про сплату коштів. (а.с. 27-29).

В якості доказів надіслання на адресу ПП "Анрі-Маркет" вимоги від 19.11.2021 року про розрахунок за договором № 0402-1 ФОП Дядюн Н.В. долучила до позовної заяви копії опису вкладення у цінний лист та накладної Укрпошти № 688 від 24.11.2021 року. (а.с. 30).

Отже, на думку позивача підставою для сплати спірної заборгованості за договором № 0402-1 є ТТН: № 524200 від 25.02.2020 року, № 524144 від 26.02.2020 року, № 4 від 26.02.2020 року, № 524142 від 26.02.2020 року, № 5 від 26.02.2020 року, № 2209 від 25.02.2020 року, № 125 від 29.02.2020 року, № 524242 від 27.02.2020 року, № 0118 від 27.02.2020 року, № 524143 від 06.03.2020 року.

Відтак, звертаючись з даним позовом позивач стверджує про те, що ПП "Анрі-Маркет" ухиляється від підписання акта прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 19.11.2021 року.

Також, на думку позивача ціна позову в розмірі 297 860, 40 грн., підтверджується належними доказами, а саме ТТН: № 524200 від 25.02.2020 року; № 524144 від 26.02.2020 року; № 4 від 26.02.2020 року; №524142 від 26.02.2020 року; № 5 від 26.02.2020 року; № 2209 від 25.02.2020 року; № 125 від 29.02.2020 року; №524242 від 27.02.2020 року; № 0118 від 27.02.2020 року; № 524143 від 06.03.2020 року.

Також, позивач стверджує, що факт надання ФОП Дядюн Н.В. спірних послуг ПП "Анрі-Маркет" встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили, у господарських справах №911/2183/20 та №920/564/20.

Враховуючи вимоги процесуального закону щодо стандарту доказування, місцевий господарський суд дійшов до висновку про не доведення позивачем належними, допустимими та достовірними доказами заявлених позовних вимог, а тому позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Положеннями ст. 909 Цивільного кодексу України, ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України, що кореспондується з вимогами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України , загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з абзацом першим пункту 3.7 Правил на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник надає перевізнику при наявності договору заявку відповідно до встановленої форми.

Заявка подається перевізнику у строк, визначений договором. За погодженням із перевізником замовник може передати заявку на перевезення вантажів телефонограмою, телетайпом, телеграфом, телексом, іншим фіксованим шляхом. У цьому випадку в такій заявці мають бути необхідні відомості, які характеризують найменування та кількість вантажу, адреси вантаження та розвантаження, відстані перевезення та рід упаковки (пункт 3.8 Правил).

За приписами частини другої статті 50 Закону "Про автомобільний транспорт" істотними умовами договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Як вже було вище зазначено, відповідно до п. 1.2. договору перевізник організовує перевезення вантажів на підставі заявок, що подаються замовником і є невід`ємною частиною цього договору.

Також, пунктом 1.3 договору передбачено, що заявка на перевезення вантажу повинна бути складена в письмовій формі і скріплена печатками та підписами замовника та перевізника, та є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що сторони визначають вартість послуг по кожному перевезенню у заявках на перевезення вантажу.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку, що аналіз наведених умов договору № 0402-1 свідчить про те, що сторони у договорі визначили, що послуги з перевезення вантажу здійснюється, за загальним правилом, шляхом оформлення заявки, в якій, зокрема зазначається вартість перевезення.

В той же час, відсутність на конкретне перевезення заявки на перевезення вантажу має своїм наслідком недоведеність договірних відносин щодо конкретного перевезення, оскільки не можливо встановити вартість перевезення та погодження між контрагентами найменування (вид), кількість/вага вантажу, пункту відправлення та призначення вантажу, найменування вантажовідправника та вантажоодержувача; дата завантаження та розвантаження (термін перевезення) вантажу; тип, кількість, державні/реєстраційні номери транспортних засобів; умови перевезення; особливі вказівки замовника чи інші умови.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи заявок на перевезення, суд першої інстанції правомірно встановив, що свідчення про досягнення між сторонами всіх істотних умов договору в частині перевезення у спірний період кукурудзи у кількості 292,02 тонн (зазначені кількість і найменування вантажу фігурує у акті № 1 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 19.11.2021 року відсутні.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що акт приймання-передачі та рахунок на оплату №19 на який посилається позивач, як на підставу виконання робіт у період з 25.02.2020 року по 06.03.2020 року, були складені 19.11.2021 року. При цьому, відповідно до п. 3.4. договору підставою для виписки рахунку є товарно-транспортна накладна. Тобто рахунок №19 від19.11.2021 року було виготовлено через більше ніж 19 місяців від дати оформлення ТТН, на які посилається позивач.

Колегія суддів підкреслює, що матеріали справи не містять заявок на перевезення вантажу у період з 25.02.2020 року по 06.03.2020 року (п. 3.1. договору), що виключає можливість беззаперечно встановити, як вартість надання послуг, так і відповідно вартість послуг по перевезенню зазначеному в ТТН, які надав позивач.

Доводи скаржника, що вартість надання транспортних послуг погоджена сторонами в розмірі 1020, 00 грн. за 1 тонну, що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт (послуг) №1 від 07.02.2020 року, №2 від 19.02.2020 року та №3 від 27.02.2020 року не заслуговують на увагу, оскільки умовами договору чітко визначено підстави погодження ціни, а саме у наданій замовником заявці.

Колегія суддів зазначає, що вартість визначена у актах прийому-передачі виконаних робіт (послуг) №1 від 07.02.2020 року, №2 від 19.02.2020 року та №3 від 27.02.2020 року стосується іншого перевезення, а не спірного перевезення, тому вказане не стосується спірних позовних вимог.

В той же час, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що акт №1 від 19.11.2021 року, який на думку позивача є підставою для стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 297 860, 40 грн. за послуги перевезення вантажу кукурудзи в кількості 256,48 тон не може підміняти собою договірну документацію (заявку), яку сторони обумовили, як необхідну підставу для початку договірних дій щодо надання послуг з перевезення вантажу, оскільки такий акт є підсумковим документом, який фіксує факт наданих позивачем та прийнятих відповідачем транспортних послуг.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В силу частини 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

До документів, що підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей відноситься, зокрема, накладна, форма якої є типовою формою первинного обліку, затвердженою відповідними нормативно-правовими актами.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

За визначенням п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363 (далі - Правила), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Пунктом 11.1 Правил визначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною (п. 13.1 Правил).

Відтак, саме товарно-транспортна накладна є тим первинним документом, який має підтвердити факт отримання замовником того чи іншого товару. Товарно-транспортна накладна має містити, у тому числі, інформацію щодо прізвища та підпис відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, автомобільного перевізника та/або експедитора.

Відповідно до п. 3.3. договору підтвердженням факту надання послуг є печатка та підпис вантажоодержувача у оригіналах товарно-транспортних накладних.

Як вбачається з позовної заяви, позивач обґрунтовує наявність спірної заборгованості десятьма ТТН: №524200 від 25.02.2020 року (а.с. 17, 22); № 524144 від 26.02.2020 року (а.с. 26); № 4 від 26.02.2020 року (а.с. 25); №524142 від 26.02.2020 року (а.с. 24); № 5 від 26.02.2020 року (а.с. 19); №2209 від 25.02.2020 року (а.с. 23); №125 від 29.02.2020 року (відсутня в матеріалах справи); №524242 від 27.02.2020 року (відсутня в матеріалах справи); №0118 від 27.02.2020 року (відсутня в матеріалах справи); № 524143 від 06.03.2020 року (відсутня в матеріалах справи).

Окрім цього, позивачем долучено до позовної заяви копії ТТН № 155 від 29.02.2020 року (а.с. 18), № 145 від 20.02.2020 року (а.с. 20) та №140377 від 25.02.2020 року (а.с. 21), які не визначені позивачем як спірні, жодних пояснень щодо цих ТТН матеріали справи не містять.

Як вже було встановлено колегією суддів, ухвалою Господарського суду Київської області від 04.02.2022 року було зобов`язано позивача надати суду належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних, а саме: № 524200 від 25.02.2020 року; №524144 від 26.02.2020 року; № 4 від 26.02.2020 року; № 524142 від 26.02.2020 року; №5 від 26.02.2020 року; №2209 від 25.02.2020 року; №125 від 29.02.2020 року; № 524242 від 27.02.2020 року; №0118 від 27.02.2020 року; №524143 від 06.03.2020 року. (а.с. 43-44).

В подальшому, ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2022 року було зобов`язано позивача виконати вимоги, викладені в ухвалі від 04.02.2022 року та надати суду належним чином засвідчені копії товарно-транспортних накладних, а саме: № 524200 від 25.02.2020 року; №524144 від 26.02.2020 року; № 4 від 26.02.2020 року; № 524142 від 26.02.2020 року; №5 від 26.02.2020 року; №2209 від 25.02.2020 року; №125 від 29.02.2020 року; № 524242 від 27.02.2020 року; №0118 від 27.02.2020 року; №524143 від 06.03.2020 року. (а.с. 56-57).

В подальшому, ухвалою Господарського суду Київської області від 08.08.2022 року було зобов`язано фізичну особу-підприємця Дядюн Наталію Віталіївну надати суду для огляду оригінали товарно-транспортних накладних № 524200 від 25.02.2020 року; №524144 від 26.02.2020 року; № 4 від 26.02.2020 року; № 524142 від 26.02.2020 року; № 5 від 26.02.2020 року; № 2209 від 25.02.2020 року; № 125 від 29.02.2020 року; № 524242 від 27.02.2020 року; № 0118 від 27.02.2020 року; № 524143 від 06.03.2020 року. (а.с. 117-118).

Також, як вже було встановлено, позивач не виконав вказаних вище вимог суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідач заперечує наявність заборгованості перед позивачем та вказує, що він розрахувався з позивачем в повному обсязі.

Колегія суддів також звертає увагу, що наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні не містять в собі зазначення вартості наданих послуг, а заявки на перевезення, які мають містити вартість перевезення та погодження між контрагентами найменування (вид), кількість/вага вантажу, пункту відправлення та призначення вантажу, найменування вантажовідправника та вантажоодержувача; дата завантаження та розвантаження (термін перевезення) вантажу; тип, кількість, державні/реєстраційні номери транспортних засобів; умови перевезення; особливі вказівки замовника чи інші умови в матеріалах справи відсутні.

При цьому, судом першої інстанції досліджено та встановлено, що відповідно до ТТН № 524200 від 25.02.2020 року; № 155 від 29.02.2020 року; № 5 від 26.02.2020 року; № 145 від 20.02.2020 року; № 140377 від 25.02.2020 року; № 2209 від 25.02.2020 року; № 524142 від 26.02.2020 року; № 4 від 26.02.2020 року; № 524144 від 26.02.2020 року загальна вага (нетто) вантажу становить 247,800 тонн, що відрізняється від загальної ваги, вказаної позивачем у акті №1 від 19.11.2021 року, який позивач визначає, як підставу для стягнення заборгованості.

З врахуванням викладеного, а також того, що позивач не надав на вимоги суду першої інстанції оригіналів ТТН, вказуючи при цьому різні причини, а саме спочатку зазначаючи, що оригінали ТТН передані до архіву, а потім вказуючи про те, що оригінали ТТН направлені відвідачу, та той факт, що позивач склав акт №1 19.11.2021 року, коли як саме перевезення здійснювалось позивачем у лютому 2020 року та відсутність в матеріалах справи документального підтвердження вартості послуг на спірні перевезення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ціна позову не може вважатись обґрунтованою.

При цьому, з врахуванням значної суперечливості у наявних в матеріалах справи доказах, місцевий господарський суд обґрунтовано не прийняв до уваги надані позивачем таблиці (реєстри) ТТН, отримані від ТОВ "СП Рисоіл Термінал" і ТОВ "Транссервіс 2008".

Також, колегія суддів бере до уваги, що відомості, які зазначені в наданих позивачем ТТН за спірний період відрізняються із зведеними даними ТОВ «СП Рисоіл Термінал» щодо поставок кукурудзи з експортером ПП «Анрі Маркет» та реєстру авто ТОВ «Транссервіс 2008», які підтверджують надходження товару за період з 28.09.2019 року по 05.08.2020 року.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що вказані таблиці не підписані ні позивачем, ні відповідачем, такі таблиці (реєстри) ТТН не є первинними документами, в розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", і не можуть підтверджувати факт здійснення господарської операції.

Щодо посилання позивача на той факт, що у судових рішеннях, які набрали законної сили, у господарських справах № 911/2183/20 та № 920/564/20 встановлено факти, що перевезення зерна для ПП "Анрі-Маркет" за спірними ТТН здійснила ФОП Дядюн Н.В., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас згідно із частиною сьомою статті 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом того самого питання між тими самими сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють дотриманню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з погляду процесуальної економії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16.

Велика Палата Верховного Суду, вказуючи на відмінність фактів, встановлених рішенням суду, від їх правової оцінки вказала, що преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що відображено у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (пункт 32 постанови від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17).

Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин.

В той же час, колегія суддів зазначає, що рішенням Господарського суду Київської області від 03.03.2021 року у справі №911/2183/20, яке набрало законної сили 21.04.2021, у задоволені вимог ТОВ "Транспорт-Плюс" до ПП "Анрі-Маркет" про стягнення 162 367,61 грн. відмовлено повністю.

Зі змісту даного рішення вбачається:

«в доказ надання позивачем послуг з перевезення вантажу, останнім до матеріалів справи були додані товарно-транспортні накладні № 2209 від 25.02.2020, № 2210 від 25.02.2020, № 140337 від 25.02.2020, № 120 від 26.02.2020, № 145 від 26.02.2020, № 146 від 26.02.2020, № 0118 від 27.02.2020, № 524240 від 27.02.2020, № 524242 від 27.02.2020, № 125 від 29.02.2020, № 155 від 29.02.2020, № 524145 від 03.03.2020, № 524143 від 06.03.2020, № 333 від 18.0.2020, № 13 від 19.03.2020, № 1 від 19.03.2020, № 20/3 від 20.03.2020;

як вбачається з поданих позивачем товарно-транспортних накладних, зокрема, за № 2209 від 25.02.2020, № 2210 від 25.02.2020, № 140337 від 25.02.2020, № 120 від 26.02.2020, № 145 від 26.02.2020, № 146 від 26.02.2020, № 0118 від 27.02.2020, № 524240 від 27.02.2020, № 524242 від 27.02.2020, № 125 від 29.02.2020, № 155 від 29.02.2020, № 524145 від 03.03.2020, № 524143 від 06.03.2020 в графі "Автомобільний перевізник" вказано ФОП Дядюн Н.В., в графах "замовник" та "вантажовідправник" - ТОВ "Анрі-Маркет", в графі "пункт навантаження" Київська обл. м. Кагарлик, в графі "пункт розвантаження" - Одеська обл. Овідіопольський район, с. Молодіжне.»

Отже, суд у справі №911/2183/20 здійснив лише опис наданих позивачем доказів, без фактичного встановлення обставин конкретно надання вказаних послуг ФОП Дядюн Н.В.

Відтак, суд першої інстанції правомірно вказав, що зазначена у судовому рішенні обставина, що у ТТН перевізником вантажу вказано ФОП Дядюн Н.В. не зумовлює беззаперечного факту того, що спірні послуги були надані та, як наслідок, застосування судом у цій справі правил про преюдицію.

Щодо рішення Господарського суду Сумської області від 15.04.2021 року, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 року, у справі №920/564/20, яким позов задоволено частково: стягнуто з ФОП Богдана В.В. на користь ПП "Анрі-Маркет" грошові кошти в сумі 143 881,02 грн. та 2158,22 грн. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позовних вимог щодо стягнення з ФОП Богдана В.В. 270 422, 58 грн. - провадження у справі закрито, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту постанови Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 у справі № 920/564/20 вбачається:

«На підтвердження фактичного надання послуг перевезення за вказаними договорами-заявками відповідачем надані товарно-транспортні накладні № 97 від 26.02.2020, № 524214 від 25.02.2020, № 524212 від 25.02.2020, №№ 115, 116, 120, 119, 125, 118 від 26.02.2020, № 52430 від 26.02.2020, № 117 від 26.02.2020, № 524142 від 26.02.2020, № 524144 від 26.02.2020, № 524220 від 26.02.2020, № 5 від 26.02.2020, № 4 від 26.02.2020, № 52400 від 25.02.2020, № 44 від 25.02.2020 (а.с. 84-101 т. 1), з яких вбачається, що перевезення вантажу здійснювалося автомобільним перевізником ФОП Дядюн Н.В., а також договір підряду від 25.02.2020 (а. с. 83 т. 1), укладений між відповідачем та третьою особою, за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання надати позивачу за дорученням відповідача послуги за договором перевезення № 25/02/20 від 25.02.2020.

Посилання апелянта на те, що ним були виконані свої зобов`язання із перевезення вантажу, що підтверджується поданими ТТН, перевізником якого вказаний ФОП Дядюн Н.В. на підставі договору підряду від 25.02.2020, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки між сторонами у даній справі виникли правовідносини із перевезення вантажу, які регулюються нормами ст. ст. 908-928 ЦК України, а не із договору транспортного експедирування, яке регулюється нормами 929-935 ЦК України та дозволяє залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб (в даному випадку ФОП Дядюн Н.В.).

Зокрема, ні умови договору, ні норми, які регулюють правовідносини із перевезення вантажу, не надають права відповідачу залучити до виконання своїх обов`язків із перевезення товару інших осіб.

Більше того, товарно-транспортні накладні № 97 від 26.02.2020, № 524214 від 25.02.2020, № 524212 від 25.02.2020, №№ 115, 116, 120, 119, 125, 118 від 26.02.2020, № 52430 від 26.02.2020, № 117 від 26.02.2020, № 524142 від 26.02.2020, № 524144 від 26.02.2020, № 524220 від 26.02.2020, № 5 від 26.02.2020, № 4 від 26.02.2020, № 52400 від 25.02.2020, № 44 від 25.02.2020 підтверджують надання послуг 25-26.02.2020 за маршрутом м. Кагарлик, Київська область - вул. Залізнична, 3, с. Молодіжне, Овідіопольський район, Одеська область, тоді як відповідно до рахунків-фактур № 29 від 29.02.2020 та № 31 від 16.03.2020, які виставлялись відповідачем, позивач здійснив оплату за транспортні послуги від 27.02.2020 та 04.03.2020 по маршруту: м. Ічня - м. Миколаїв.

Відповідачем не доведено, що перевезення на підставі вказаних вище товарно-транспортних накладних були здійсненні ФОП Дядюн Н.В. на виконання договору про надання послуг з перевезення від 25.02.2020, укладеного між ПП "Анрі-Маркет" та ФОП Богдан В.В. Зокрема, відповідачем не надано заявок на перевезення вантажу, передбачених п. 3.2. такого договору.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що згідно пояснень сторін, що між позивачем та ФОП Дядюн Н.В. існують окремі правовідносини із перевезення вантажу.»

Отже, суд у справі №920/564/20, як і у справі №911/2183/20 здійснив лише опис наданих позивачем доказів, без фактичного встановлення обставин конкретно надання вказаних послуг ФОП Дядюн Н.В., з огляду на, що колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що судами у справі № 920/564/20 та у справі №911/2183/20 не встановлювались обставини, доведення яких потребує розгляд цієї справи, зокрема, не надавалася оцінка стану виконання зобов`язань за договором №0402-1, стягнення заборгованості за яким є предметом спору у даній справі.

Відтак, вказані рішення судів у господарських справах № 911/2183/20 та № 920/564/20 не можуть вважатись преюдиційними при розгляді цієї справи в частині доказування факту надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажу саме за договором № 0402-1 за спірними ТТН, частину яких позивач взагалі не надала до матеріалів справи, у зв`язку з чим колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи апеляційної скарги в цій частині.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, що заяву на поновлення пропущених строків для подачі відзиву відповідачем заявлено до суду першої інстанції не було та порушення строків проведення підготовчого провадження, що встановлені ч. 3. ст. 177 ГПК України колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.02.2022 року про відкриття провадження суд першої інстанції встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а саме п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали про відкриття провадження у справі. (а.с. 41-42).

Ухвала Господарського суду Київської області від 04.02.2022 року направлена сторонам 04.02.2022 року, що вбачається зі штампу на звороті ухвали.

В той же час подаючи відзив на позовну заяву, відповідач виклав обставини щодо не можливості вчасно отримати поштову кореспонденцію. (а.с. 108-109).

Зокрема, як зазначив відповідач, оскільки його підприємство знаходиться у м. Бровари, де регулярно проводився артилерійський обстріл території, задля безпеки працівників підприємства керівництво ПП «Анрі-Маркет» дозволило працювати їм віддалено, а тому поштову кореспонденцію від імені відповідача ніхто не отримував.

Також, у відзиві на позов, відповідач просив визнати причини пропуску строку на подання відзиву поважними, що спростовує доводи скаржника про те, що заяву на поновлення пропущених строків для подачі відзиву відповідачем заявлено до суду першої інстанції не було. (а.с. 109).

При цьому, ухвала Господарського суду Київської області від 04.02.2022 року отримана відповідачем 29.07.2022 року, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 46), з огляду на що п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву сплинув 15.08.2022 року.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, відповідач подав відзив на позов 02.08.2022 року, що вбачається з вхідного штампу. (а.с. 102).

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що ПП "Анрі-Маркет" подало до суду відзив на позовну заяву 02.08.2022 року, тобто в межах встановленого судом строку.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині розумності строків розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було зазначено, провадження у справі в порядку загального позовного провадження відкрито 04.02.2022 року.

Однак, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, а також запроваджувати та здійснювати передбачені ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Водночас у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись ст. 3 Конституції України, ст. 24 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», рішенням РСУ №9 від 24.02.2022 року, враховуючи положення Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», розпоряджень Київської обласної військової адміністрації, прийнятих відповідно до ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», наказом голови Господарського суду Київської області № 3 від 03.03.2022 року «Про встановлення особливого режиму роботи Господарського суду Київської області в умовах воєнного стану», зокрема, було установлено особливий режим роботи господарського суду Київської області на період воєнного стану (пункт 1), зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях (пункт 2), установлено дистанційний порядок здійснення повноважень суддями (пункт 3), доручено керівнику апарату Господарського суду Київської області видати наказ про запровадження дистанційного режиму роботи апарату суду та патронатної служби (пункт 4).

Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року постановлено, зокрема, на часткову зміну ст. 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

На офіційному веб-сайті Господарського суду Київської області було оприлюднене повідомлення про те, що справи, призначені на 14.03.2022 року, зняті з розгляду.

Наказом голови Господарського суду Київської області від 01.04.2022 року №4 «Про припинення здійснення суддями Господарського суду Київської області своїх повноважень дистанційно» припинено здійснення суддями повноважень дистанційно; визнано такими, що втратили чинність, пункти 2, 3, 4 наказу голови Господарського суду Київської області від 03.03.2022 року №3.

У зв`язку з чим, ухвалою Господарського суду Київської області від 05.04.2022 року справу було призначенню до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 06.05.2022 року. (а.с. 48-49).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.05.2022 року підготовче засідання відкладено на 30.05.2022 року. (а.с. 56-57).

Зі змісту ухвали Господарського суду Київської області від 06.05.2022 року вбачається, що сторони в судове засідання не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.05.2022 року підготовче засідання відкладено на 20.06.2022 року. (а.с. 75-76).

Зі змісту ухвали Господарського суду Київської області від 30.05.2022 року вбачається, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, а в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання. При цьому, присутній в судовому засіданні представник позивача не заперечував проти відкладення підготовчого засідання на іншу дату, у зв`язку з відсутністю повноважного представника відповідача.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.06.2022 року підготовче засідання відкладено на 04.07.2022 року у зв`язку із неявкою представників сторін та відсутністю в матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання. (а.с. 79-80).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.07.2022 року підготовче засідання відкладено на 18.07.2022 року у зв`язку із неявкою представника позивача та клопотання відповідача про відкладення розгляду справи. (а.с. 91-92).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.07.2022 року підготовче засідання відкладено на 08.08.2022 року у зв`язку із неявкою представників сторін в судове засідання. (а.с. 98-99).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.08.2022 року підготовче засідання відкладено на 22.08.2022 року. (а.с. 117-118).

Відповідно до протоколу судового засідання від 22.08.2022 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 29.08.2022 року. (а.с. 166-168).

Відповідно до протоколу судового засідання від 29.08.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 19.09.2022 року. (а.с. 180-181).

Відповідно до ч. 3, ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Отже, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції в даному випадку проведено підготовче провадження у строк більший аніж встановлено ч. 3, ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, однак як вказано вище, такий строк проведення підготовчого провадження зумовлений, зокрема обставинами, які не залежали від місцевого господарського суду, а саме введення воєнного стану в Україні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, підготовче судове засідання неодноразово відкладалось й задля забезпечення явки представників сторін в судове засідання, а також у зв`язку із витребуванням у позивача додаткових доказів.

Втім, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абз. 2, ч. 2, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В той же час, колегія суддів зазначає, що в даному випадку проведення підготовчого провадження у строк більший аніж встановлено ч. 3, ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, не призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду Київської області повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано позивачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Дядюн Наталії Віталіївни на рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2022 року у справі №911/85/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2022 року у справі № 911/85/22 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 03.10.2022 року у справі № 911/85/22.

4. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи №911/85/22.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 30.03.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко