ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року Справа № 918/420/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Мельников О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" (адвоката Дяденчука Анатолія Івановича) на рішення Господарського суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року по справі №918/420/22 (суддя - Войтюк В.Р.)

час та місце ухвалення: 14 листопада 2022 року; м. Рівне, вул. Набережна, 26-А; вступна і резолютивна частина проголошена о 14:40 год; повний текст рішення складено 24 листопада 2022 року

за позовом Керівника Сарненської окружної прокуратури в інтересах держави

в особі Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області

до Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс"

за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Державної екологічної інспекції Поліського округу

про відшкодування збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 415 820 грн 42 коп..

за участю представників сторін:

від Прокурора - Монжаюк Д.Л.;

від Позивача - не з`явився;

від Відповідача - Луцюк О.І.;

від Третьої особи - Комісаров І.Д..

ВСТАНОВИВ:

Керівник Серненської окружної прокуратури (надалі Прокурор) в інтересах держави в особі Березівської сільської ради Сарненського району Рівненської області (надалі - Позивач) звернувся в Господарський суд Рівненської області з позовом до Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" (надалі Відповідач; за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державна екологічна інспекція Поліського округу (надалі Третя особа)) про відшкодування збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 415 820 грн 42 коп..

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідачем не дотримано норм природоохоронного законадавста, а саме Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та Лісового кодексу України, що у свою чергу призвело до заподіяння шкоди, шляхом незаконної порубки деревини. Прокурор зазначає, що шкода заподіяна навколишньому середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана місцевому бюджету Позивача, що у свою чергу призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, та порушує інтереси територіальної громади.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 415 819 грн 56 коп. заборгованості по орендній платі (том 1, а.с. 249-260).

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування. Суд вказав, що на підставі наведених вище норм лісового, земельного, цивільного законодавства Відповідач зобов`язаний відшкодувати державі заподіяні внаслідок допущеної ним бездіяльності щодо незабезпечення заходів з охорони лісу збитки.

Окрім того, місцевий господарський суд зазначив, що сума збитків відповідно до висновку експерта Міністерства внутрішніх справ України Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 26 серпня 2022 року СЕ-19/118-22/7854-ЕК становить 415 819 грн 56 коп. Зважаючи на вказаний висновок експерта, суд, встановив суму завданих збитків саме у 415 819 грн 56 коп, а не 415 820 грн 42 коп. як визначено прокуратурою.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що за результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами статтей 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення Відповідачем норм лісового, земельного, цивільного законодавства, що у свою чергу призвело до понесення державою збитків на загальну суму 415 819 грн. 56 коп., тому, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Також, місцевий господарський суд з приводу аргументів Відповідача стосовно факту повідомлення саме Відповідачем Сарненського РВПГУНП в Рівненській області про вчинення незаконної рубки, що свідчить про виконання Відповідачем своїх обов`язків, зазначив, що з аналізу змісту положень статті 19, частини 1 статті 64, статті 86, статті 105 та статті 107 Лісового кодексу України слідує, що обов`язком постійних лісокористувачі є забезпечення унеможливлення незаконного відділення дерев від кореня до ступеня припинення росту, а виявлення наслідків такого незаконного відділення та осіб причетних до його вчинення, не є доказом про виконання постійними лісокористувачами своїх обов`язків пов`язаних із охороною лісу, як об`єкту національного багатства.

Суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку, на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасно не виявив таких порушень і не вжив відповідних заходів щодо їх усунення.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 6-19), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач вказує про те, що в порушення статті 1166 Цивільного кодексу України судом першої інстанції було зроблено хибний висновок про наявність в діях Відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, як підстави для притягнення до цивільної відповідальності. При цьому, не встановлено наявності в діях Відповідача неправомірної поведінки (бездіяльності), оскільки в оскаржуваному рішенні не зазначено яких конкретно дій (заходів), спрямованих на охорону лісових ресурсів, Відповідач не вжив, що в свою чергу безпосередньо призвело до незаконної порубки лісових ресурсів.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що саме Відповідач вияв самовільну порубку дерев та повідомив про це в поліцію. А саме 30 липня 2021 року працівниками лісової охорони Відповідача, а саме інженером охорони лісу Тимощуком Романом Івановичем за участі інженера охорони ОСОБА_1 було виявлено факт незаконної порубку 54 дерев породи береза на території кварталу 24 вид. 1 Кам`янського лісництва, що знаходиться на території Берегівської сільської ради Сарненського району, про що, в зв`язку з неможливістю встановлення особи правопорушника, у відповідності до пункту 2.5 «Інструкції з оформлення органами Державного комітету лісового господарства України матеріалів про адміністративне правопорушення» були складені відповідні документи, а саме Акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 30 липня 2021 року, польова перелікова відомість пнів, детальна мат-грошову оцінку лісосіки №555, розрахунок шкоди, завданої незаконною рубкою дерев. Відповідач вказує, що того ж дня (30 липня 2021 року) про виявлення факту незаконної порубки 54 дерев породи береза на території кварталу 24 вид.1 Кам`янського лісництва, Відповідачем було повідомлено Сарненський РВП ГУНП в Рівненській області для проведення перевірки та притягнення винних осіб до відповідальності, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з ЄРДР за №0000153 від 31 липня 2021 року. Таким чином, на переконання Відповідача, зазначені дії Вілповідача в повній мірі відповідають загальному об`єму та змісту обов`язків, які висуваються лісовим законодавством до постійних лісокористувачів в частині проведення перевірок ревізій лісових обходів, та вказує, що Відповідачем вжито усіх залежних від нього лій спрямованих на організацію належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду лісгоспу.

Відповідач в апеляційній скарзі вказав, що розрахунок розміру шкоди від 13 червня 2022 року, що проведений Третьою особою, як носій доказової інформації у спірних правовідносинах, не містить даних про те, яким чином та із застосуванням якого вимірювального засобу заступник начальника СВ відділу поліції №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції Дудар Д.В. здійснював заміри діаметрів пнів при оформленні протоколу огляду місця події від 30 липня 2021 року та чи проходив такий прилад повірку. Дані вимірювальний засіб, яким здійснювалися заміри пнів мають суттєве значення при розгляді даної справи, адже за відсутності вказаних даних неможливо встановити достовірність вихідних даних які використовувались для проведення обрахунку шкоди відповідно до чинних норм.

Апелянт зазначає, що в оскаржуваному рішенні не вказано жодної дії, якої Відповідач не вчинив, а мав би вчинити, щоб запобігти незаконній порубці лісу. Суд першої інстанції не вказав перелік дій (заходів), спрямованих на охорону лісових ресурсів, недотримання яких Відповідачем безпосередньо призвело до незаконної порубки лісових ресурсів. Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавана шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювана є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. У даному випадку завдана шкода лісу ж одним чином не є об`єктивним наслідком поведінки Відповідача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Рівненської області по справі №918/420/22 та запропоновано Прокурору і Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на заяву з доказами його (доданих до нього документів) надсилання Відповідачу в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 1 лютого 2023 року від Прокурора надійшов відзив, в котрому, Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, Прокурор вказав, що згідно положень статті 2 Статуту Відповідача, кооператив є добровільним об`єднанням фізичних осіб на засадах обов`язкової трудової участі для провадження спільної виробничої або господарської діяльності, пов`язаної із веденням лісового господарства, захисним лісорозведенням, виробництвом, заготівлею, переробкою і реалізацією продукції лісового, рибного та сільськогосподарського виробництва з метою одержання прибутку, і є суб`єктом підприємницької діяльності. Кооператив може здійснювати виробничу, переробну, заготівельно-збутову, постачальницьку, сервісну і будь-яку іншу діяльність, не заборонену Законом. Лісові ділянки, на яких здійснено незаконну рубку лісу, а саме кв. 24 вид. 1 Кам`янського лісництва перебуває у постійному користуванні Відповідача відповідно до Державного акту на право постійного користування землею І-РВ № 000401. Прокурор наголошує, що Відповідач не виконав обов`язків, покладених на нього законодавством з охорони лісу, що призвело до незаконної рубки лісу. Внаслідок невиконання Відповідачем своїх обов`язків, завдано шкоди лісу. Прокурор вказав, що твердження Відповідача про те, що саме за заявою Відповідача відділенням поліції № 2 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області зареєстроване кримінальне провадження щодо факту незаконної порубки лісу (що нібито свідчить про вжиття усіх заходів щодо охорони лісу) не відповідає дійсності, оскільки Відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубувань на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування третіми невстановленими особам (том 2, а.с. 42-46).

На адресу Північно-західного апеляційного господарського суду 10 лютого 2023 року від Третьої особи надійшов відзив, в котрому, Третя особа заперечила проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому, Третя особа зазначила, що відповідно до додатку № 1 та Порядку проведення індексації такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами» (з врахуванням індексів споживчих цін (індекс інфляції) за 2008-2020 роки), розмір шкоди, заподіяної незаконною рубкою сироростучих дерев породи береза на території кварталу 24 виділу 1 Кам`янського лісництва ССВК «Селянський ліс», становить 415 820 грн 42 коп. Третя особа вказує, що бездіяльність Відповідача призвела до незаконної рубки лісу та завдала шкоди природним ресурсам у розмірі 415 820 грн 42коп. (том 2, а.с. 57-58).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20 лютого 2023 року проведення підготовчих дій закінчено, а розгляд апеляційної скарги призначено на 22 березня 2023 року об 14:00 год..

В судове засідання від 22 березня 2023 року представник Позивача не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений у встановленому законом порядку.

Частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з тим, суд констатує, що ухвалою суду від 20 лютого 2023 року, сторони повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи (в розумінні частини 2 статті 120 ГПК України) та не викликалися (в розумінні частини 1 статті 120 ГПК України). З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі уповноважених представників Позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

Разом з тим, суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.

В судовому засіданні від 22 березня 2023 року, представник Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Представник Відповідача зазначив, що 30 липня 2021 року працівниками лісової охорони саме Відповідача, а саме інженером охорони лісу Тимощуком Романом Івановичем за участі інженера охорони Рогульчик Віктора Івановича було виявлено факт незаконної порубку 54 дерев породи береза на території кварталу 24 вид. 1 Кам`янського лісництва, що знаходиться на території Берегівської сільської ради Сарненського району, про що, в зв`язку з неможливістю встановлення особи правопорушника, у відповідності до пункту 2.5 «Інструкції з оформлення органами Державного комітету лісового господарства України матеріалів про адміністративне правопорушення» були складені відповідні документи, а саме Акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 30 липня 2021 року, польова перелікова відомість пнів, детальна мат-грошову оцінку лісосіки №555, розрахунок шкоди, завданої незаконною рубкою дерев. Того ж дня, 30 липня 2021 року про виявлення факту незаконної порубки 54 дерев породи береза на території кварталу 24 вид.1 Кам`янського лісництва, Відповідачем було повідомлено Сарненський РВП ГУНП в Рівненській області для проведення перевірки та притягнення винних осіб до відповідальності, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з ЄРДР за №0000153 від 31 липня 2021 року. На переконання предстаника Відповідача, зазначені дії Відповідача в повній мірі відповідають загальному об`єму та змісту обов`язків, які висуваються лісовим законодавством до постійних лісокористувачів в частині проведення перевірок ревізій лісових обходів. Представник вказав, що Відповідачем було вжито усіх залежних від нього дій спрямованих на організацію належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду лісгоспу. Також представник Відповідача зауважив, що розрахунок розміру шкоди від 13 червня 2022 року, що проведений Третьою особою, як носій доказової інформації у спірних правовідносинах, не містить даних про те, яким чином та із застосуванням якого вимірювального засобу заступник начальника СВ відділу поліції №2 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області капітан поліції Дудар Д.В. здійснював заміри діаметрів пнів при оформленні протоколу огляду місця події від 30 липня 2021 року та чи проходив такий прилад повірку. Представник вказав, що дані вимірювальний засіб, яким здійснювалися заміри пнів мають суттєве значення при розгляді даної справи, адже за відсутності вказаних даних неможливо встановити достовірність вихідних даних які використовувались для проведення обрахунку шкоди відповідно до чинних норм.

В судовому засіданні від 22 березня 2023 року, Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Прокурор вказав, що згідно положень статті 2 Статуту Відповідача, Відповідач є добровільним об`єднанням фізичних осіб на засадах обов`язкової трудової участі для провадження спільної виробничої або господарської діяльності, пов`язаної із веденням лісового господарства, захисним лісорозведенням, виробництвом, заготівлею, переробкою і реалізацією продукції лісового, рибного та сільськогосподарського виробництва з метою одержання прибутку, і є суб`єктом підприємницької діяльності. Відповідач може здійснювати виробничу, переробну, заготівельно-збутову, постачальницьку, сервісну і будь-яку іншу діяльність, не заборонену законом. Лісові ділянки, на яких здійснено незаконну рубку лісу, а саме кв. 24 вид. 1 Кам`янського лісництва перебуває у постійному користуванні Відповідача відповідно до Державного акту на право постійного користування землею І-РВ № 000401. Прокурор наголосив, що Відповідач не виконав обов`язків, покладених на нього законодавством з охорони лісу, що призвело до незаконної рубки лісу. Внаслідок невиконання Відповідачем своїх обов`язків, завдано шкоди лісу. Прокурор вказав, що твердження Відповідача про те, що саме за заявою Відповідача відділенням поліції № 2 Сарненського РВП ГУНП у Рівненській області зареєстроване кримінальне провадження щодо факту незаконної порубки лісу (що свідчить про вжиття усіх заходів щодо охорони лісу) не відповідає дійсності, оскільки Відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубувань на підвідомчій йому території земель лісового фонду, відтак, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування третіми невстановленими особам.

В судовому засіданні від 22 березня 2023 року, представник Третьої особи заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Представник Третьої особи вказав, що відповідно до додатку № 1 та Порядку проведення індексації такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами», розмір шкоди, заподіяної незаконною рубкою сироростучих дерев породи береза на території кварталу 24 виділу 1 Кам`янського лісництва ССВК «Селянський ліс» становить 415 820 грн 42 коп.. Представник Третьої особи зазначив, що Відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубувань на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування третіми невстановленими особами. За твердженнями представника Третьої особи, розрахунок шкоди, завданий державі внаслідок самовільної рубки дерев, здійснено Третьою особою правомірно, з урахуванням діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев та коефіцієнтів індексації такс, у відповідності до вимог чинного законодавства з допомогою відповідних приладів.

Заслухавши пояснення Прокурора, представників Відповідача, Третьої особи, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення змінити, шляхом викладення пункту 2 резолютивної частини рішення в редакції зазначеній в пункті 2 резолютивної частини постанови.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

30 липня 2021 року працівники Відповідача виявили в кв. 24 виділ 1 Кам`янського лісництва незаконну порубку 54 сироростучих дерев породи «береза», про що склали акт огляду місця вчинення правопорушення лісового господарства (том 1, а.с. 56).

2 серпня 2021 року працівники Відповідача звернулось до ВП ГУ НП у Рівненській області із заявою про кримінальне правопорушення за статтею 246 Кримінального кодексу України, в якій посилаючись на факт незаконної рубки (том 1, а.с. 49, 50), порушено досудове розмслідування та внесено запис до реєстру досудових розслідувань.

31 липня 2021 року за фактом незаконної порубки лісу невстановленими особами, що сталося 30 липня 2021 року в кварталі 24, у виділі 1 Кам`янського лісництва Сарненським районним відділом поліції ГУ НП у Рівненській області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 Кримінального кодексу України, відкрито кримінальне провадження №0000153 (том 1, а.с. 23).

Листом Третьої особи № 1847/5/2-06 від 13 червня 2022 року із додатком розрахунком шкоди направлено на адресу Прокурора розрахунок розміру шкоди.

Сарненською окружною прокуратурою Рівненської області у ході реалізації представницьких повноважень опрацьовано матеріали кримінального провадження № 0000153 від 31 липня 2021 року за фактом незаконної порубки лісу невстановленими особами 30 липня 2021 року в кварталі 24 виділі 1 Кам`янського лісництва, що відноситься до Відповідача у загальній кількості 54 дерева породи береза за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 246 Кримінального кодексу України.

13 червня 2022 року Третьою особою на адресу Сарненської окружної прокуратури скеровано лист №1847/5/2-06 від 13 червня 2022 року із розрахунком шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, визначеної на підставі такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665, розмір якої становить 415 820 грн. 42 коп.

Встановлено, що вищевказані лісові ділянки, на яких здійснено незаконну рубку лісу, а саме кв. 24 вид. 1 Кам`янського лісництва перебуває у постійному користуванні Відповідача відповідно до Державного акту на право постійного користування землею І-РВ № 000401.

Позивач своїм листом від 14 червня 2022 року за №2/18-156 просив Прокурора вжити заходів позовного характеру щодо стягнення з Відповідача шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев в сумі 415820 грн 42 коп. (том 1, а.с. 61).

Сарненською окружною прокуратурою листом від 21 червня 2022 року № 53/2-581ВИХ-22 повідомлено Позивача про подання окружною прокуратурою позовної заяви до суду в інтересах Позивача (том 1, а.с 71-72).

Прокурор в інтересах держави в особі Позивача, звернувся з позовом до суду про відшкодування шкоди, завданих навколишньому природному середовищу незаконною порубкою деревини.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що за приписами статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Предметом судового розгляду є поданий Прокурором позов в інтересах держави в особі Позивача до Відповідача, як постійного лісокористувача, про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу шляхом незаконної порубки дерев.

Питання представництва інтересів держави Прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України № 1697-VII "Про прокуратуру".

Абзацом 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Системне тлумачення положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року в справі № 923/35/19, від 23 липня 2020 року в справі № 925/383/18.

Водночас захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Аналогічні правові висновки наведені і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18.

Доведення прокурором підстав для звернення із позовом в інтересах держави в особі визначеного ним позивача має ґрунтуватися на оцінці діяльності/бездіяльності компетентного органу щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах у поєднанні з перевіркою дотримання прокурором порядку попереднього, до звернення до суду, повідомлення цього органу про такий позов згідно з вимогами абзацу 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом Прокурор визначив Позивача, в обґрунтування чого зазначив, що шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана саме місцевому бюджету, а факт невідшкодування такої призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища віднесено, зокрема формування і використання місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про рослинний світ» органи місцевого самоврядування включено до переліку органів, що здійснюють державне управління у сфері охорони, використання та відтворення рослинного світу.

При цьому, відповідно до пункту 1 підпункту б частини 1 статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Наявність підстав для звернення до суду із позовами про стягнення шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону довкілля передбачена підпунктом "б" статті 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відповідно до якого місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Оскільки здійснення самовільних рубок були здійснені у вид. 1 кв. 24 Кам`янського лісництва, що знаходяться на території Позивача, тому збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, у відповідності зі статтею 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статтею 29 частиною 3 пунктом 7 та статтею 69-1 Бюджетного кодексу України підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища міських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що, звертаючись до суду з даним позовом, Прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 Господарського процесуального кодексу України визначив у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах і суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи прокурора щодо наявності чи відсутності повноважень органу (-ів) влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі № 923/449/18.

Як зазначалось вище, предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Згідно з статтею 16, частиною 1 статтею 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Водночас, пунктом 1 частини 2 статті 19 Лісового кодексу України унормовано, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.

Частиною 1 статтею 86 Лісового кодексу України, організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб.

У відповідності до частини 5 статті 86 Лісового кодексу України, забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Статтею 90 Лісового кодексу України, основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Пунктами 1, 5 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України визначено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Статтею 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, за змістом статті 1166 Цивільного кодексу України є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вина особи у заподіянні шкоди.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З аналізу вищенаведених норм права вбачається, що обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 березня 2018 року в справі №909/1111/16.

Зважаючи на заперечення Відповідача, наведені у апеляційній скарзі, щодо того, що доказами, долученими до матеріалами справи не підтверджено складу цивільного правопорушення, вчиненого Відповідачем, зокрема, розмір збитків, протиправність поведінки, причинний зв`язок, колегія суддів зазначає таке.

Зважаючи на предмет доведення Позивачем в позовній заяві обставин відшкодування збитків та заперечення Відповідачів, щодо відсутності доказів, які б вказували саме на протиправність поведінки Відповідача, колегія суддів досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, щодо складу цивільного правопорушення зазначає наступне.

Протиправна поведінка - це протиправне, шкідливе діяння фізичної або юридичної особи, що тягне застосування правовідновлюючих заходів.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Протиправна поведінка найчастіше виражається в активних діях, які спричинили збитки в майновій сфері особи чи немайнових відносинах.

Водночас, поведінка заподіювача шкоди може полягати не тільки в його активних діях, а й у бездіяльності. Бездіяльність визнається протиправною, якщо особа, яка зобов`язана вчинити певні дії, свідомо їх не виконує.

Бездіяльність - це пасивна поведінка особи, яка проявилася в невиконанні нею дій, які вона повинна та могла в даній ситуації здійснити.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наслідки об`єктивно походять від певної дії чи бездіяльності).

Судом встановлено, що працівниками Відповідача виявлено незаконну порубку 54 дерев породи береза. Працівниками Відповідача проведено огляд місця лісопорушення в ході якого складено відповідний акт.

В силу дії положень статуту Відповідача (нова редакція), затвердженого рішенням загальних зборів членів Відповідача від 12 лютого 2019 протоком № 2/19, кооператив створений в процесі реформування колективних сільськогосподарських підприємств Рокитнівського району, ліквідації Рокитнівського міжгосподарського лісгоспу і є правонаступником майнових та фінансових прав Рокитнівського міжгосподарського лісгоспу (том 1, а.с. 31-44).

Статтею 2 Статуту Відповідача визначено, кооператив є добровільним об`єднанням фізичних осіб на засадах обов`язкової трудової участі для провадження спільної виробничої або господарської діяльності, пов`язаної із веденням лісового господарства, захисним лісорозведенням, виробництвом, заготівлею, переробкою і реалізацією продукції лісового, рибного та сільськогосподарського виробництва з метою одержання прибутку, і є суб`єктом підприємницької діяльності. Кооператив може здійснювати виробничу, переробну, заготівельно-збутову, постачальницьку, сервісну і будь-яку іншу діяльність, не заборонену законом.

Відповідно до пункту 4.2 Статуту Відповідача, Відповідач зобов`язаний створювати належні умови для високопродуктивної та безпечної праці, забезпечувати додержання законодавства про працю, правил і норм охорони праці, техніки безпеки, соціального страхування; виконувати норми і вимоги щодо охорони навколишнього природнього середовища, раціонального використання та відтворення природних ресурсів і забезпечення екологічної безпеки.

Земельна ділянка в кв. 24 вид. 1 відносяться до Кам`янського лісництва Відповідача та належить Відповідачу на праві постійного користування.

Як встановлено з доказів, долучених до матеріалів справи, Відповідачем як постійним лісокористувачем, порушено норми статтей 19, 63, 64, 86, 89, 90 ЛК України та Статуту, що полягає у не забезпеченні охорони та збереження лісових насаджень, тобто, Відповідач допустив протиправну бездіяльність, наслідком якої стало незаконне вирубування дерев у кількості 54 шт.

Вказані обставини підтверджують наданими Прокурором доказами, а саме: листом Третьої особи № 1847/5/2-06 від 13 червня 2022 року із додатком - розрахунком шкоди, висновком експерта Міністерства внутрішніх справ України Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 26 серпня 2022 року СЕ-19/118-22/7854-ЕК.

Отже, відповідно до норм вищевказаного законодавства та положення статтей 105, 107 Лісового кодексу України, статтей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", колегія суду зазначає, що Відповідач допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев породи береза (усього 54 шт.).

При цьому, колегія суддів констатує, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків.

Тобто, проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) третіми (невстановленими) особами.

Аналогічні висновки при розгляді даної категорії справ містяться і у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23 серпня 2018 року справа № 917/1261/17, від 20 вересня 2018 року справа №909/495/17, від 07 червня 2019 року справа № 914/1960/17.

Підсумовуючи усе вищеописане колегія суддів констатує, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності.

При цьому, зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності вини Відповідача в даному випадку, то колегія суддів зазначає, що не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.

Аналогічні правові позиції щодо застосування норм матеріального права, зокрема, статей 19, 63, 64, 105, 107 Лісового кодексу України, статті 1166 Цивільного кодексу України, наведені Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду в постановах від 15 лютого 2018 року справа № 927/1096/16, від 20 лютого 2020 року справа № 920/1106/17, від 24 лютого 2021 року у справі № 906/366/20

Відтак, підсумовуючи усе вищеописане колегія суддя приходить до висновку, що в даних правовідносинах визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев, при цьому не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія суддів зазначає, що Відповідач не виконав обов`язків, покладених на нього законодавством з охорони лісу, що призвело до незаконної рубки лісу. Внаслідок невиконання підприємством своїх обов`язків завдано шкоди лісу.

При цьому, зважаючи на доводи апелянта, щодо того, що саме Відповідачем (а не Третьою особою) складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства, то колегія суддів, зазначає, що складення акту огляду місця вчинення правопорушення саме Відповідачем, не нівелює обставин порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків. Крім того, апеляційний господарський суд констатує і те, що зважаючи на такі твердження Відповідача, останній не навів будь-якої норми Закону чи практики Верховного Суду, котра й вказувала на звільнення Відповідача від відповідальності у разі самостійного звернення з такого факту до праовохоронних органів.

Згідно пункту 2.5 Інструкції з оформлення органами Державного комітету лісового господарства України матеріалів про адміністративне правопорушення, затвердженої наказом Держкомлісу № 262 від 31 серпня 2010 року, виявлення та фіксація порушень лісового законодавства є обов`язком посадових осіб органів лісового господарства, а не функцією з охорони та збереження лісового фонду.

В той же час, зважаючи на доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, котрі б свідчили про встановлення саме такого розміру шкоди, зазначеного в позовній заяві, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Розмір шкоди, заподіяний лісу, визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

Сума збитків, окрім суми, встановленої в Акті від 30 липня 2021 року самим Відповідачем (том 1, а. с. 45; 415824 грн 93 коп.), встановлена у висновку експерта Міністерства внутрішніх справ України Рівненського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 26 серпня 2022 року СЕ-19/118-22/7854-ЕК та становить 415 819 грн 56 коп. (необхідність в проведенні даної експертизи виникла в ході проведення досудового розслідування за фактом незаконної порубки 54 дерев породи береза за №0000153; том 1, а.с. 169 179).

При цьому, зважаючи на вказаний висновок експерта, колегія суддів зазначає, що сума завданих збитків становить 415 819 грн 56 коп., а не 415 820 грн 42 коп. як визначено Прокуратурою в позовній заяві.

Що ж стосується заперечення Відповідачем суми збитків, то колегія суддів зауважує, що окрім приблизної суми збитків, зазгаченої уже в апеляційній скарзі, Відповідачем не подано доказів, на спростування саме тієї суми збитків, що зазначена в експертному висновку (окрім доводів Відповідача щодо порушення порядку подачі самого висновку).

При цьому, звернення після вчинення незаконної виробки лісу до поліції, apriori не є захистом лісу від незаконної виробки лісу (котру мав здійснювати саме Відповідач) безпосередньо до і під час вчинення таких дій (тим більше, що вирубка та вивіз цього ж лісу мали зайняти у невстановлених осіб не малий період часу, з огляду на кількість дерев (54)).

Щодо твердження Відповідача про не проведення перевірок Державною екологічною інспекцією, то колегія суду зазначає, що відсутність складеного Державною екологічною інспекцією акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства та припису про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, не спростовує встановленого вказаними вище доказами факту незаконної рубки дерев невстановленими особами на земельній ділянці лісового фонду, охорону та захист якої зобов`язаний був забезпечити саме Відповідач, як постійний лісокористувач.

Що ж до тверджень Відповідача, що Відповідачем було вжито усіх залежних від нього дій спрямованих на організацію належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду лісгоспу, шляхом складання акту, повідомлення в поліцію, то колегія суддів зазначає, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Аналогічний висновок, викладений і у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 9 серпня 2018 року № 909/976/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 серпня 2018 року в справі № 920/1293/16, від 19 вересня 2018 року в справі № 925/382/17, від 9 грудня 2019 року у справі № 906/133/18, від 20 лютого 2020 року в справі № 920/1106/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 926/2174/20.

Із встановлених обставин справи вбачається, що Відповідач як постійний користувач лісу не дотримався нормативно визначених правил щодо збереження лісу.

Недотримання Відповідачем нормативно визначених правил збереження лісу є протиправною формою поведінки в результаті якої була проведена рубка дерев у лісовому масиві (кварталі та виділі) Кам`янського лісництва.

Наслідком протиправної поведінки Відповідача є шкода, заподіяна лісу в результаті проведення вирубки дерев не призначених у рубку. Така шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача, адже її заподіяння зумовлено невиконання ним обов`язкових умов щодо збереження лісу.

Вина Відповідача у здійсненні незаконної рубки дерев презюмується та ним не спростована, адже відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 19, пункту 5 частини першої статті 64 Лісового кодексу України він як постійний користувач лісу не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок та дотримання правил і норм використання лісових ресурсів.

Відтак Відповідач як постійний користувач несе цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства, що мало наслідком незаконну порубку дерев.

Відтак, зважаючи на те, що розрахунок шкоди, завданий державі внаслідок самовільної рубки дерев, здійснено Третьою особою (що й підтверджено висновком експертизи) правомірно з урахуванням діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев та коефіцієнтів індексації такс, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Підсумовуючи усе вищеописане колегія суддів констатує, що Відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубувань на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування третіми невстановленими особами.

З огляду на викладене, зважаючи на встановлені обставини щодо протиправної бездіяльності у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Відповідач діяв неправомірно, що призвело до незаконної рубки 54 дерева, а тому наявні підстави для стягнення з Відповідача шкоди завданої природному середовищу в сумі 415819 грн 56 коп. (зважаючи на вказаний висновок експерта сума завданих збитків становить 415 819 грн 56 коп., а не 415 820 грн 42 коп. як визначено Прокуратурою в позовній заяві).

Відповідно суд апеляційної інстанції задоволює позовні вимоги частково.

Дане рішення прийнято й місцевим господарським судом, а відтак суд апеляційної інстанції залишає без змін оспорюване рішення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що в пункті 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року зазначено "стягнути з Відповідача на користь Позивача 415 819 грн 56 коп. заборгованості по орендній платі", в той же час, Прокурор в позовній заяві просив відшкодувати збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в сумі 415 820 грн 42 коп..

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи дану невідповідність Північно-західний апеляційний господарський змінює судове рішення шляхом викладення пункту 2 резолютивної частини рішення в редакції зазначеній в пункті 2 резолютивної частини постанови.

Приймаючи таке рішення апеляційний господарський суд залишає без задоволення апеляційну скаргу Відповідача.

Судові витрати, в силу дії приписів статті 129 ГПК України, за розгляд апеляційної скарги суд залишає за Відповідачем.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" на рішення Господарського суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року в справі №918/420/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року в справі №918/420/22 - змінити, виклавши пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року в справі №918/420/22:

"2. Стягнути з Спеціалізованого сільськогосподарського виробничого кооперативу "Селянський ліс" (34208, Рівненська область, Сарненський район, с. Рокитне, вул. Миру, 1, код 30827542) на користь держави в особі Березнівської сільської ради Сарненського району (34212, Рівненська область, Сарненський район, с. Березове, вул. Центральна, 19, код 04386462) 415 819 грн 56 коп. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища."

3. В решті рішення Господарського суду Рівненської області від 14 листопада 2022 року в справі №918/420/22 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №918/420/22 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови виготовлено 27 березня 2023 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.