ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
СУДОВИЙ НАКАЗ
30.03.2023 справа № 914/988/23
Господарський суд Львівської області в складі судді Манюка П.Т., розглянув заяву
про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
за договором-заявкою від 08.11.2021 № З21-008192 про надання транспортно-експедиційних послуг
суми грошової заборгованості в розмірі 49 171, 34 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Згідно з статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В розумінні вказаної статті інфляційні та відсотки річних є частиною суми боргу, тобто є грошовим зобов`язанням, яке вираховується від розміру боргу.
Законодавець не обмежував поняття "грошової заборгованості", визначеної статтею 148 Господарського процесуального кодексу України, певним її видом, а лише обмежив сумою такої заборгованості - сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі № 903/125/18.
Дослідивши долучені до заяви докази, суд дійшов висновку, що заявлена вимога про видачу судового наказу підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 26 972, 00 грн, інфляційних втрат в розмірі 7 897, 52 грн та 3 % річних в розмірі 1 028, 63 грн.
Щодо вимог заяви, з посиланнями на приписи ч. 3 ст. 549 ЦК України, про видачу судового наказу в частині стягнення з боржника пені в сумі 13 273, 19 грн слід зазначити наступне.
Як вже зазначалося вище, відповідно до ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч.1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Аналіз договору-заявки від 08.11.2021 № 321-008192 свідчить, що сторонами в ній не перебачено сплату експедитором пені, як відповідальності за несвоєчасну оплату здійсненого перевізником перевезення, а приписи ч. 3 ст. 549 ЦК України, на які посилається заявник, як на підставу нарахування неустойки, розміру пені не визначають.
У відповідності до ч. 3 ст.152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Таким чином, щодо вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ІФ-10 Лайнер» про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , пені в розмірі 13 273, 19 грн за несвоєчасність виконання грошових зобов`язань за договором, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її стягнення.
Керуючись ст.ст. 12, 137, 147, 148, 150, 151, 154, 155, 156, 159 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Заяву про видачу судового наказу задовольнити частково.
- 26 972, 00 грн - основного боргу;
- 7 897, 52 грн інфляційних втрат;
- 1 028, 63 грн 3 % річних;
- 268, 40 грн - судового збору.
Боржник: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. код НОМЕР_1 ).
3. В задоволенні решти вимог заяви відмовити.
4. Суд повідомляє сторони, що під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
5. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 157 ГПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Заява про скасування судового наказу подається в суд у письмовій формі.
6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.
7. Копію судового наказу, копію заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами надіслати боржнику.
8. Судовий наказ після набрання ним законної сили видати стягувачу.
9. Судовий наказ відповідно ч. 3 ст. 154 ГПК України оскарженню не підлягає.
Суддя Манюк П.Т.
Судовий наказ набирає чинності ___ _______________________.
Строк пред`явлення судового наказу до виконання ______________.
Судовий наказ виданий стягувачу ___ _______________________.
Суддя Манюк П.Т.
Згідно із ч. 1 ст. 157 ГПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав.
Відповідно до ч. 1 ст. 159 ГПК України, у разі ненадходження до суду заяви від боржника про скасування судового наказу протягом п`яти днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили.