УХВАЛА

27 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 917/1655/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Губенко Н.М., Кондратова І.Д.

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

на рішення Господарський суд Полтавської області

у складі судді: Безрук Т. М.

від 20.07.2022

та постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Слободін М.М., Шутенко І.А. , Гребенюк Н.В.

від 18.01.2023

за позовом Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго"

до Приватного акціонерного товариства "Миргородський завод продтоварів "Калинка"

про стягнення 4 078 204, 67 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Миргородський завод продтоварів "Калинка" (далі - Відповідач) про стягнення 4 078 204, 67 грн заборгованості з оплати необлікованої електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.07.2022, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2023, у позові відмовлено повністю. Стягнуто з Позивача на користь Відповідача 25 000,00 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що надані до справи заяви з показами свідків, диски з відеозаписами та фотографіями, не є належними доказами, на підставі яких суд може встановити наявність чи відсутність порушення, яке зазначено в Акті про порушення № 00000327 від 14.11.2019, оскільки факт втручання споживача в роботу засобів вимірювальної техніки має бути підтверджений лише експертизою.

01 березня 2023 року Позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарський суд Полтавської області від 20.07.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2023. До касаційної скарги Позивач додав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

14 березня 2023 року від Відповідача надійшли заперечення проти відкриття касаційного провадження та поновлення строків на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд встановив, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судового рішення Позивач визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Визначаючи підставою касаційного оскарження пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, Позивач зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування вимог п. 8.2.5 ПРРЕЕ у подібних правовідносинах.

За змістом касаційної скарги Позивач також зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норми права без врахування висновків Верховного Суду викладених у постановах від 06.02.2020 у справі 916/2504/18, від 05.03.2020 у справі №904/262/19, від 27.05.2021 у справі 910/702/17, від 05.07.2022 у справі 917/1999/20, від 07.10.2021 у справі №908/3352/20, від 05.03.2020 у справі №904/262/19, від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 15.04.2021 у справі 905/717/20, від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, від 06.10.2022 у справі №918/863/20, від 01.12.2021 у справі №910/14598/20, від 12.11.2019 у справі №904/4494/18 у подібних правовідносинах.

Суд зазначає, що у разі посилання на постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування зазначеного висновку.

Проте Позивач чітко не зазначив, які саме норми права суди застосували без урахування висновків Верховного Суду зазначених у вищезазначених постановах та не обґрунтовує зазначене у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення

Крім того, Позивач зазначив, що необхідно відступити від висновків Верховного Суду викладених у постановах від 01.06.2022 у справі №908/859/19, від 16.06.2021 у справі №911/26/20 у частині обов`язкового запрошення Держспоживстандарту України для проведення експертизи.

Суд зазначає, що Відповідач повинен чітко зазначити норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, зазначити сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

Проте, Позивач у касаційній скарзі не вказав вищезазначеного та не обґрунтовує зазначене у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Крім того, Позивач зазначає, що суди не надали належну оцінку Акту про порушення ПРРЕЕ від 14.11.2019 №00000327 та надали перевагу поясненням Відповідача перед письмовим доказам Позивача, у тому числі і висновку експерта (пункт перший частини третьої статті 310 ГПК України).

Суд зазначає, що Позивач не обґрунтовує вищезазначене у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Статтею 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 ГПК України.

Як убачається з матеріалів касаційної скарги, Позивач оскаржує постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2023, повний текст якої складений 27.01.2023, тому останній день оскарження за приписами зазначеної статті припав на 16.02.2023, тоді як Позивач звернувся з касаційною скаргою лише 01.03.2023.

Пропуск строку на касаційне оскарження Позивач обґрунтовує тим, що отримав повний текст постанови 13.02.2023 року, на підтвердження дати отримання надав першу сторінку оскаржуваної постанови з відміткою про отримання.

Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 910/22695/13).

Суд зазначає, що відмітка вхідної кореспонденції або відмітка про отримання проставлена власноруч на копії оскаржуваного судового рішення, з урахуванням положень частини шостої статті 242 ГПК України, не може вважатися належним доказом підтвердження дати вручення оскаржуваного судового рішення.

Отже, долучена до касаційної скарги копія першого аркуша повного тексту оскаржуваної постанови із зазначенням на ньому вхідної дати 13.02.2023 не є належним доказом отримання оскаржуваної постанови саме в цей день, оскільки відповідний напис вчинив сам Позивач. Належними доказами в такому випадку можуть вважатися, зокрема, копія конверта, в якому вона була надіслана, повідомлення про вручення/невручення поштового відправлення з таким судовим рішенням; розписки про його отримання; письмові відповіді (довідки) суду, у провадженні або на зберіганні в якого знаходиться справа; повідомлення про доставлення судового рішення на офіційну електронну адресу особи, тощо.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, касаційна скарга Позивача залишається без руху на підставі частини 2, 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, із наданням останньому строку для усунення недоліків, шляхом:

- викладення належного обґрунтування виключних випадків, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням наведених вище вимог процесуального законодавства.

- наведення інших підстав для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними підстави поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, наведені Акціонерним товариством "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження .

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення Господарський суд Полтавської області від 20.07.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 у справі №917/1655/21 залишити без руху.

3. Надати Позивачу строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

4. У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча Г. Вронська

Судді Н. Губенко

І. Кондратова