ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023м. ХарківСправа № 922/1872/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрії Україна" (03040, м. Київ, вул. Васильківська 14, кв. офіс 513, )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полесадсервіс" (63722, Харківська обл., Куп`янський р-н, село Петропавлівка, вул. Студентська, будинок 65-А, )
про стягнення 1 771 590, 22 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрії Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полесадсервіс" в якому просить суд:

- стягнути заборгованість за договором купівлі-продажу №22 НХ 001 ХАДМ від 02.08.2021 року в сумі 1771590,22 грн;

- у відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України нарахувати відсотків річних, органом (особою) що буде здійснювати примусове виконання рішення, на залишок боргу, з дня винесення рішення до моменту виконання рішення Господарського суду Харківської області за позовом ТОВ "Агрії Україна" до ТОВ "Полесадсервіс, за наступною формулою: подвійна облікова ставка НБУ * Кількість днів прострочення /Кількість днів у відповідному році * Суму заборгованості.

- стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 25.10.22р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/1872/22 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.11.2022 о 14:30.

Від представника позивача неодноразово надходили заяви про проведення засідання в режимі відеоконференції з використанням представником власних технічних засобів в системі EASYCON.

Вищевказані клопотання представника позивача про проведення засідань в режимі відеоконференції були задоволені судом.

Підготовчі засідання: 24.11.2023; 22.12.2022; 17.01.2023 та судові засідання з розгляду справи по суті: 16.02.2023; 28.02.2023 проводились судом в режимі відеоконференції за участю адвоката Заматова Романа Валерійовича (ел. пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з використанням представником ТОВ "Агрії Україна" власних технічних засобів за допомогою офіційної сертифікованої підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС (https://vkz.court.gov.ua/). В частині клопотань позивача про проведення засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням технічних засобів та програми EASYCON - відмовлено.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.12.2022 строк підготовчого провадження в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України продовжено до 23.01.2023.

У підготовчому засіданні 17.01.2023 було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України на 16.02.2023 о 12:00.

Згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України № 9 від 24.02.2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

З метою надання сторонам можливості у повній мірі реалізувати власні процесуальні права, з метою виконання завдань підготовчого провадження, підготовче засідання по справі неодноразово відкладалося. Також, суд відкладав розгляд справи на стадії розгляду справи по суті.

Представник позивача в судове засідання 23.03.2023 не з`явився. Під час розгляду справи позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити. 17.03.2023 надав до суду клопотання про розгляд справи 23.03.2023 за його відсутності.

Суд, розглянувши клопотання позивача, враховуючи те, що його явка у вказане судове засідання не визнавалась обов`язковою, визнав за необхідне клопотання позивача задовольнити та розглянути справу за відсутності представника позивача.

Відповідач під час розгляду справи та у судове засідання 23.03.2023 не з`являвся, відзив на позовну заяву не подав, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду цієї справи. Такий висновок судом зроблений виходячи з наступного.

Пунктом 21 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" та "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції".

Відповідно до частини першої статті 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи наведене, оскільки місцезнаходження відповідача є с. Петропавлівка Куп`янського району Харківської області, поштове відділення (63722) тимчасово не функціонує, то про дату, час і місце судового засідання у справі сторони повідомлялися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Також, суд повідомляв відповідача про відкладення розгляду справи на офіційну електронну адресу.

Крім того, за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18). Тож сторони не були позбавлені можливості ознайомитися з ухвалами суду у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З огляду на наведене та враховуючи повідомлення відповідача у справі про факт відкриття провадження у справі та про дату, час та місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку приписів статті 12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", суд доходить висновку про належне повідомлення сторін та констатує, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог і дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Враховуючи, що судом було здійснено всі необхідні заходи, щодо належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що неявка в судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів для правильного вирішення спору по даній справі, у судовому засіданні 23.03.2023 р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду по даній справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Між ТОВ "Агріі Україна" (продавець за договором, надалі - позивач) ТОВ "Полесадсервіс" (покупець за договором, надалі - відповідач) було укладено договір купівлі - продажу № 22 НХ 001 ХАДМ від 02.08.2021 року.

Між позивачем та відповідачем також було укладена Угода від 01.01.2021, згідно п. 1 якої сторони домовились в своїй господарської діяльності про можливість підписувати документи в електронній формі із застосуванням цифрового підпису.

Позивачем, на виконання умов п. 1.1. договору у відповідності до специфікацій було поставлено покупцю товар на загальну суму 2065253,51 грн.

Поставка товару підтверджується видатковими накладними, які підписані безпосередньо керівником відповідача, а саме: №25181 від 02.09.2021 на суму 136080,00 грн; №25241 від 02.09.2021 на суму 500,04 грн; №28851 від 15.11.2021 на суму 51660,00 грн; №26033 від 10.09.2021 на суму 750,00 грн; №26324 від 14.09.2021 на суму 10500,00 грн; №28850 від 15.11.2021 на суму 4999,92 грн; №28864 від 16.11.2021 на суму 4999,92 грн; №28866 від 16.11.2021 на суму 4999,92 грн; № АІ000006072 від 20.04.2022 на суму 64099,85 грн; № АІ000027960 від 12.10.2021 на суму 1786663,86 грн.

Поставки відбувались на умовах специфікацій: № З ЗП від 25.08.21, останній день оплати 01.09.2021; № 4 ЗП від 06.09.21 останній день оплати 13.09.2021; № 5 НП від 11.10.21 останній день сплати 07.01.2021.

Позивач вказує, що відповідачем за поставлений товар було сплачено частково в розмірі 293663,29 грн в зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 1771590,22 грн. На підтвердження сплати вказаної суми надані платіжні доручення про сплату.

Позивач зазначив, що у специфікації № 5НП помилково визначена дата сплати зобов`язання - 07.10.2021, враховуючи, що специфікація була укладена 11.10.2021.

Згідно п. 10 договору сторони домовилися, що електронне листування між сторонами буде відбуватися з електронної поштової скриньки позивача на електрону поштову скриньку відповідача е- і навпаки. Враховуючи таку домовленість на електронну скриньку відповідача також була направлена вимога, що підтверджується сриншотами наданими позивачем до справи.

Також, позивачем на адресу відповідача була направлена вимога, яка згідно поштових документів Укрпошта повернута, в зв`язку з відсутністю за вказаною адресою.

Враховуючи вищевикладене, позивач вказує, що відповідачем, всупереч умовам договору, не виконано взяті на себе зобов`язання та порушено строки оплати товару, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову заборгованість відповідача складає 1771590,22 грн.

Оскільки станом на момент подання позову будь-яких дій зі сторони відповідача, спрямованих на врегулювання спору між сторонами здійснено не було, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються приписи статті 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо.

Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче маг настати, підтягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор маг право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором, відповідач не оплатив вартість поставленого товару, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст.610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки станом на дату звернення позивачем до суду з відповідним позовом, відповідачем не була сплачена заборгованість за отриманий товар на суму 1771590,22 грн., на підставі вищевикладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 1771590,22 грн. за отриманий відповідачем товар.

Також, позивач просить у відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України нарахувати відсотків річних, органом (особою) що буде здійснювати примусове виконання рішення, на залишок боргу, з дня винесення рішення до моменту виконання рішення Господарського суду Харківської області за позовом ТОВ "Агрії Україна" до ТОВ "Полесадсервіс, за наступною формулою: подвійна облікова ставка НБУ * Кількість днів прострочення /Кількість днів у відповідному році * Суму заборгованості.

Згідно ч.10 ст. 238 ГПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Позивач просить одночасно визначити в резолютивній частині рішення про нарахування відсотків річних та викладає формулу нарахування пені, що не передбачено умовами договору, відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги частково, а саме в частині позовної вимоги про нарахування відсотків.

Так, ч. 10 ст. 238 ГПК України передбачається можливість зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені. Тобто, одночасне нарахування і відсотків річних, і пені в даному випадку є незаконним.

Враховуючи те, що позивач просить суду у відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України нарахувати відсотків річних, органом (особою) що буде здійснювати примусове виконання рішення, на залишок боргу, з дня винесення рішення до моменту виконання рішення Господарського суду Харківської області, суд вважає, що дана вимога є законною та такою, що підлягає задоволенню судом.

З огляду на те, що формула, яка вказана позивачем в прохальній частині позовної заяви, не відповідає формулі, що застосовується при нарахуванні відсотків річних, тому в цій частині заявлених позовних вимог слід відмовити.

Також, позивачем заявлено до стягнення судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим, згідно зі статтею 15 ГПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі статтею 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

За приписами ч.1 ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

22 вересня 2022 року між позивачем (клієнт за договором) та адвокатом Заматовим Р.В. (адвокат за договором) було укладено договір №22/09 про надання правової допомоги (адвокатських послуг), відповідно до умов якого, клієнт доручив, а адвокат взяв на себе зобов`язання надати правову допомогу з усіх питань пов`язаних з поданням клієнтом позову до Господарського суду Харківської області про стягнення з ТОВ "Полесадсервіс" () заборгованості за Договором купівлі - продажу № 22 НХ 001 ХАДМ від 02.08.2021.

Підтвердженням наданих послуг є розрахунок адвокатських послуг за договором про надання правової допомоги (адвокатських послуг) №22/09 від 22.09.2022 на 8000,00 грн, акт виконаних послуг за договором про надання правової допомоги (адвокатських послуг) №22/09 від 22.09.2022, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що підписані сторонами вказаного договору 16.10.2022.

Згідно п. 4.2 договору про надання правової допомоги, оплата за даним договором здійснюється протягом 3 днів після складання повного тексту судового рішення, яке набрало законної сили.

Велика Палата відносно наявності доказів про сплату адвокатських послуг, в постанові від 21 січня 2021 року по справі № 280/2635/20 зробила наступні висновки.

Суд першої інстанції відмовив позивачу у відшкодуванні витрат на правову допомогу, мотивуючи це тим, що відсутні докази на підтвердження фактичного отримання коштів за вказаним договором.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим (п. 268).

В постанові Верховного Суду від 10.11.2021 року по справі 329/766/18, судом зроблені наступні висновки: "Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд не звернув уваги на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною або тільки має бути сплачено, не врахував умови пункту 3 актів №2, 3 до договору про правничу допомогу та ту обставину, що на момент ухвалення апеляційний судом постанови про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у стягненні витрат на правничу допомогу (25 лютого 2020 року) не сплив обумовлений сторонами десятиденний строк на сплату гонорару адвокатського бюро.

Крім того, вирішуючи питання необхідності надання доказів фактичної оплати послуг з отриманої позивачем правової допомоги на суму 8000,00 грн., суд також враховує правову позицію, яку викладено Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19: "за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)".

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), з урахуванням конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрїї Україна" до відшкодування витрати у сумі 8000,00 грн. підтверджені належними доказами, є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію розумності їхнього розміру, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 129 ГПК України. Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 26573,85 грн. покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 12, 509, 512-514, 525, 530, 610, 612, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 202 Господарського кодексу України, ст.ст. 29, 42, 46, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 130, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полесадсервіс" (63722, Харківська обл., Куп`янський р-н, село Петропавлівка, вул. Студентська, будинок 65-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрії Україна" (03040, м. Київ, вул. Васильківська 14, кв. офіс 513, ) заборгованість за договором купівлі-продажу №22 НХ 001 ХАДМ від 02.08.2021 року в сумі 1771590,22 грн; судовий збір в сумі 26573,85 грн; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

У відповідності до ч. 10 ст. 238 ГПК України нарахувати відсотків річних, органом (особою) що буде здійснювати примусове виконання рішення, на залишок боргу, з дня винесення рішення до моменту виконання рішення.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або до суду першої інстанції відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "03" квітня 2023 р.

Суддя Л.В. Шарко