РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.03.2023Справа № 910/1196/23

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Спецтехнотрейд" (08602, Київська область, Обухівський район, місто Васильків, вулиця Володимирська, будинок 184)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенто Форкліфт" (02090, місто Київ, вулиця Володимира Сосюри, будинок 5, офіс 408/2)
простягнення 1 205 761 грн 86 коп.
Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.01.2023 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-промислова компанія "Спецтехнотрейд" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенто Форкліфт" про стягнення 1 205 761 грн 86 коп. заборгованості за договором купівлі-продажу від 16.12.2021 № НТК16/1221, в тому числі: 749 247 грн 32 коп. основної заборгованості, 234 860 грн 50 коп. пені, 22 354 грн 25 коп. 3 % річних та 199 299 грн 79 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору купівлі-продажу від 16.12.2021 № НТК16/1221 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо поставки товару, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 749 247 грн 32 коп. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань позивачем нараховано 234 860 грн 50 коп. пені, 22 354 грн 25 коп. 3 % річних та 199 299 грн 79 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2023 відкрито провадження у справі № 910/1196/23, справу визнано малозначною, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

08.02.2023 на адресу Господарського суду міста Києва повернулося поштове відправлення за № 754, яким на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (02090, місто Київ, вулиця Володимира Сосюри, будинок 5, офіс 408/2) було направлено ухвалу від 27.01.2023, із зазначенням причини повернення: адресат відсутній, дата довідки ф.20: 02.02.2023.

Відповідно до частин 2, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 27.01.2023 вручена відповідачу 02.02.2023.

Станом на 30.03.2023 відповідачем вимог ухвали суду від 27.01.2023, зокрема, щодо подання відзиву на позов, не виконано.

З огляду на вищевикладене, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Сенто Форкліфт" не скористалося наданими йому процесуальними правами, зокрема, відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд, на підставі частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду даної справи виключно за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 між Товариством з обмеженою відповіда льністю та іноземними інвестиціями "Торгово-промислова компанія "Спецтехнотрейд" (позивач у справі, покупець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сенто Форкліфт" (відповідач у справі, постачальник за договором) було укладено договір купівля-продажу № НТК-16/1221, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти та оплатити: автонавантажувач дизельний "Combilift" C3000 (надалі іменується - "товар"), в технічно справному та придатному для експлуатації стані.

Відповідно до положень пунктів 1.2 та 1.3 договору найменування, кількість, комплектація, технічні характеристики, ціна та вартість товару, що є предметом купівлі-продажу за цим договором, визначені сторонами у специфікації (додаток № 1), що є невід`ємною частиною цього договору. Технічний стан: новий, рік виробництва 2022.

У відповідності до специфікації сторонами погоджено поставку автонавантажувача дизельного "Combilift" модель C3000 вартістю 2 166 644 грн 72 коп. з ПДВ.

Положеннями пункту 2.2 договору сторони погодили, що оплата товару згідно цього договору здійснюється покупцем в українських гривнях в безготівковій формі шляхом перерахунку на поточний банківський рахунок Продавця наступним чином:

- передоплата в обсязі 30% від загальної вартості Товару, що становить: 634 993 грн 42 коп., в тому числі ПДВ 20% - 105 832 грн 24 коп., покупець перераховує на поточний банківський рахунок продавця протягом 3 (три) робочих днів після отримання рахунку - фактури на товар;

- оплату в обсязі 40% від загальної вартості товару, що становить: 846 657 грн 89 коп. в т.ч. ПДВ 20% - 141 109 грн 65 коп., покупець перераховує на поточний банківський рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів після повідомлення про готовність товару до відвантаження на заводі виробника та надання підтверджуючих фото товару покупцю;

- оплату в обсязі 25 % від загальної вартості товару, що становить: 529 161 грн 18 коп. в т.ч. ПДВ 20% - 88 193 грн 53 коп., покупець перераховує на поточний банківський рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі товару або видаткової накладної та відвантаження товару покупцеві на складі продавця.

- оплату в обсязі 5% від загальної вартості товару, що становить: 105 832 грн 24 коп. в тому числі ПДВ 20% - 17 638 грн 71 коп., покупець перераховує на поточний банківський рахунок продавця протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження товару покупцю.

Поставка товару здійснюється на умовах самовивозу EXWзі складу продавця за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 7 (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010). За домовленістю сторін, поставки може здійснюватися на інших умовах. Така домовленість оформлюється додатковою письмовою угодою до цього договору (пункти 3.1 та 3.2 договору).

Відповідно до пункту 3.3 договору продавець зобов`язується передати товар покупцю протягом 39 (тридцяти дев`яти) календарних тижнів з моменту надходження коштів згідно пункту 2.2.1.договору.

Згідно з пунктом 3.12 договору зобов`язання по поставці товару вважаються виконаними з моменту передачі товару покупцю, що засвідчується підписом акту прийому-передачі або видаткової накладної на товар, підписаної уповноваженими представниками сторін.

У відповідності до пункту 7.1 договору сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання представниками сторін і діє до 31 грудня 2023 року, але в будь-якому випадку, до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено за матеріалами справи та підтверджено наданими позивачем доказами, що на виконання умов договору на підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 177 від 21.12.2021 позивачем платіжними дорученнями № 396 від 12.01.2022 та № 403 від 13.01.2022 було перераховано на розрахунковий рахунок продавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенто Форкліфт" грошові кошти у сумі 749 247 грн 32 коп.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частинами 1, 2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Проте, як зазначено позивачем в позовній заяві, відповідачем поставка товару в обумовлені договором строки здійснена не була.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи опису вкладення у цінний лист № 384 від 04.10.2022 та поштової накладної від 04.10.2022, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 29/09 від 29.09.2022 за договором купівлі-продажу № НТК-16/1221 від 16.12.2021, відповідно до якої позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення здійсненої за договором передоплати за товару протягом 3 (трьох) банківських днів з дати, коли товар має бути поставлений, у разі не передачі товару покупцю в строк визначений договором.

Таким чином, як зазначає позивач в позовній заяві та встановлено судом, обов`язок щодо поставки товару, обумовленого в специфікації до договору купівлі-продажу від 16.12.2021 № НТК-16/1221, всупереч домовленостям між сторонами, вимогам цивільного та господарського законодавства відповідач не виконав, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 749 247 грн 32 коп., сплачених в якості попередньої оплати, яку позивач просив стягнути в судовому порядку. Крім того, за прострочення виконання зобов`язань позивачем на суму заборгованості нараховано 234 860 грн 50 коп. пені, 199 299 грн 79 коп. інфляційних втрат та 22 354 грн 25 коп. 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як передбачено пунктом 2 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Статтею 670 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення умови договору щодо кількості товару, а саме встановлено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України та частин 1, 2 статті 220 Господарського кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах від 23.10.1991 "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії", від 01.06.2006 "Федоренко проти України" зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, відсутність дій відповідача щодо поставки товару надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Неповернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії" (пункт 74), "Пономарьов проти України" (пункт 43), "Агрокомплекс проти України" (пункт 166).

Так, за результатами аналізу наявних у справі доказів судом визначено правову природу сплаченої суми коштів в розмірі 749 247 грн 32 коп. як передоплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Постановою Верховного Суду від 08.02.2019 у справі № 909/524/18 зазначено, що правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором - не змінюється і залишається такою доти, поки сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Обумовлені законом підстави для зміни правової природи перерахованих покупцем (позивачем) коштів внаслідок непоставки продавцем (відповідачем) товару не настали, що тягне за собою правові наслідки, обумовлені часиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України.

При цьому припис частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містить в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

В свою чергу суд зазначає, що волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Крім того обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем зобов`язань за договором у встановлений строк, розмір основної заборгованості відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів поставки товару або повернення суми попередньої оплати відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 749 247 грн 32 коп. перерахованих коштів (передплати) за непоставлений за вказаним договором товар підлягає задоволенню.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 234 860 грн 50 коп. пені за порушення термінів поставки товару, нарахованої за період прострочення з 23.10.2022 по 11.01.2023, 199 299 грн 79 коп. інфляційних втрат та 22 354 грн 25 коп. 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 14.01.2022 по 11.01.2023.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 4.2 договору сторонами погоджено, що за порушення термінів поставки товару на період від 10 календарних днів (включно) понад строк, вказаний в пункті 3.3. цього договору, продавець сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості не поставленого в строк товару або штраф у розмірі 1 % від сплаченої покупцем вартості за товар за даним договором в п.п.2.3.1.

Як вбачається з матеріалів справи, товар мав бути поставлений протягом 39 календарних тижнів з моменту внесення авансу ( з 12.01.2022), тобто до 12.10.2022 включно. Але, відповідач не виконав зобов`язання у встановлений строк, чим порушив терміни поставки понад десять календарних днів, у зв`язку з чим повинен сплатити неустойку, починаючи з 11-го дня прострочення (пункт 4.2. договору), а саме, з урахуванням норм статті 254 Цивільного кодексу України, з 25.10.2022.

Проте, відповідно до направленої позивачем на адресу відповідача претензії № 29/09 від 29.09.2022 за договором купівлі-продажу № НТК-16/1221 від 16.12.2021, позивач фактично відмовився від отримання товару, у разі не передачі його в строк визначений договором, та вимагав повернення суми попередньої оплати протягом 3 (трьох) банківських днів з дати, коли товар має бути поставлений.

Таким чином, у позивача відсутнє право на нарахування пені за порушення термінів поставки товару з огляду на його відмову від отримання товару у разі не поставки останнього в строк визначений договором. У зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 234 860 грн 50 коп. пені за порушення термінів поставки товару, нарахованої за період прострочення з 23.10.2022 по 11.01.2023, визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

З огляду на вимоги статті 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Тобто визначаючи розмір заборгованості за договором, зокрема, в частині інфляційних втрат та 3 % річних суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

За приписами статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У статті 254 Цивільного кодексу України визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У відповідності до частини 1 статті 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

При цьому перебіг часу, за який нараховуються проценти річних та інфляційні втрати, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Проте, як встановлено судом, при визначенні граничного строку виконання зобов`язань з поставки товару за договором та визначення початку періоду прострочення - 14.01.2022, позивачем не враховані вищезазначені приписи чинного законодавства, оскільки граничною датою поставки відповідачем товару, з урахуванням пунктів 3.3 та 2.2.1 договору, є 12.10.2022, а початком періоду прострочення повернення попередньої оплати, з урахуванням строку визначеного позивачем у претензії № 29/09 від 29.09.2022, та нарахування процентів річних та втрат від інфляції, має бути 18.10.2022.

За результатами здійсненої за допомогою системи "ЛІГА" перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення процентів річних та втрат від інфляції судом встановлено, що розмір процентів річних та втрат від інфляції, перерахований судом у відповідності до умов договору та приписів чинного законодавства, з урахуванням визначеного судом періоду нарахування (18.10.2022 - 11.01.2023) та з урахуванням обмежень, передбачених стаття 253, 254 Цивільного кодексу України, становить 5 296 грн 05 коп. процентів річних та 10 526 грн 18 коп. втрат від інфляції відповідно, а отже є меншими, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів річних та втрат від інфляції підлягають частковому задоволенню в сумах, визначених судом, а саме: 5 296 грн 05 коп. процентів річних та 10 526 грн 18 коп. втрат від інфляції.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенто Форкліфт" (02090, місто Київ, вулиця Володимира Сосюри, будинок 5, офіс 408/2, ідентифікаційний код 41381207) на користь Товариства з обмеженою відповіда льністю "Торгово-промислова компанія "Спецтехно трейд" (08602, Київська обл., Обухівський р-н, місто Васильків, вул. Володимирська, будинок 184, ідентифікаційний код 38764105) 749 247 (сімсот сорок дев`ять тисяч двісті сорок сім) грн 32 коп. основної заборгованості, 5 296 (п`ять тисяч двісті дев`яносто шість) грн 05 коп. процентів річних, 10 526 (десять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн 18 коп. втрат від інфляції та витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 476 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят шість) грн 04 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Н.Плотницька