ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2023 р. Cправа № 902/90/23

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни,

за участю секретаря судового засідання Шейгець І.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777", 01042, місто Київ, вулиця Джона Маккейна, будинок 12, офіс 5, ідентифікаційний код юридичної особи 36303499

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд", 21030, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Келецька, будинок 105, ідентифікаційний код юридичної особи 36328597

про стягнення 70 774,10 гривень

за участю представників:

від позивача - адвокат Кравченко О.М., згідно ордеру (у режимі відеоконференції)

від відповідача - адвокат Захарченко О.В., згідно ордеру

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 18.01.2023 надійшла позовна заява (б/н від 12.01.2023) (вх. № 90/23 від 18.01.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" про стягнення 70 774,10 гривень заборгованості, з яких 53 211,46 гривень основного боргу за надані послуги з перевезення, 11 348,08 гривень пені, 5 533,68 гривень інфляційних втрат та 680,88 гривень 3% річних по актам наданих послуг від 29.06.2022 № 349, № 355, від 30.07.2022 № 413 за договором перевезення вантажу № 06/06 від 06.06.2022.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2023 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою суду від 23.01.2023 відкрито провадження у справі № 902/90/23 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23.02.2023 об 11:00 год.

14.02.2023 до суду від відповідача надійшов відзив № б/н від 14.02.2023 (вх. № 01-34/1425/23 від 14.02.2023) на позовну заяву, у якому останній проти позову заперечує з підстав зазначених у відзиві, у задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні 23.02.2023 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 16.03.2023 о 12:00, яку занесено до протоколу судового засідання.

13.03.2023 до суду від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення № б/н від 13.03.2023 (вх. № 01-34/2360/23 від 13.03.2023).

14.03.2023 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення № б/н від 10.03.2023 (вх. № 01-34/2406/23 від 14.03.2023).

17.03.2023 до суду від представника позивача надійшло клопотання № б/н від 17.03.2023 (вх. № 01-34/2545/23 від 17.03.2023) про приєднання письмових доказів до матеріалів справи на виконання вимог суду.

На визначену судом дату у судове засідання з`явились представники обох сторін.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, у задоволенні позову просив відмовити.

За наслідками розгляду справи, у судовому засіданні 24.03.2023 року суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати для прийняття рішення по справі та орієнтовний час повернення.

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення представники сторін не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" про стягнення 70 774,10 гривень заборгованості, у тому числі 53 211,46 гривень основного боргу за надані послуги з перевезення, 11 348,08 гривень пені, 5 533,68 гривень інфляційних втрат та 680,88 гривень 3% річних за договором перевезення вантажу № 06/06 від 06.06.2022року.

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06 червня 2022 року між ТОВ "Автокар-777" та ТОВ "Агропросперіс Трейд" було укладено договір перевезення вантажу № 06/06, відповідно до якого позивач надавав відповідачу послуги з доставки вантажу автомобільним транспортом на підставі його заявок та на умовах, визначених договором.

Під час дії договору позивач виконував свої зобов`язання щодо надання послуг перевезення вантажу, а відповідач здійснював оплату виконаного позивачем перевезення вантажу, що підтверджується первинними документами, доданими до позову.

Разом з тим, за актами наданих послуг № 349 від 29.06.2022, № 355 від 29.06.2022, № 413 від 30.07.2022 за договором перевезення вантажу № 06/06 від 06.06.2022 відповідачем здійснено оплату частково, заборгованість за надані послуги становить 53 211,46 гривень.

Не сплачуючи суму заборгованості, відповідач у претензіях зазначає, що в ході надання ТОВ "Автокар-777" послуг з перевезення згідно актів наданих послуг № 349, № 355 від 29.06.2022, відбулася втрата/нестача вантажу, тому на підставі п.п. 5.6 а) договору № 06/06, перевізник ТОВ "Автокар-777" зобов`язаний відшкодувати збитки.

Разом з тим, як зазначає позивач при завантаженні вантажу, у зв`язку із відсутністю звичайних ваг та наявністю виключно бункерних ваг, водії перевізника вимушені були повідомляти операторам бункерних ваг приблизну/орієнтовну вагу автомобіля-тягача та причепа (маса «Тара»), яка і вносилася до товарно-транспортних накладних. З огляду на пункти 3.3., 3.7. договору відповідачу було відомо про зважування при завантаженні бункерними вагами замість звичайних. Після перевезення вантажу при його розвантаженні встановлення маси вантажу відбулося шляхом зважування вже звичайними автомобільними вагами. Відтак при завантаженні маса "Тара" визначалася орієнтовано зі слів, а при розвантаженні - шляхом зважування, що і стало наслідком виникнення різниці, віднесеної на маса "Нетто" та кваліфікованої ТОВ "Агропросперіс Трейд", як нестача/втрата. Тому, фактично при завантаженні та розвантаженні автотранспортних засобів перевізника, застосовувалися різні методики вимірювання вантажу, що виключає вину перевізника у нестачі вантажу за актами наданих послуг від 29.06.2022 № 349 та № 355. Претензій за актом наданих послуг № 413 від 30.07.2022 до перевізника не надходило.

Таким чином, позивач вважає, що підстави для невиконання відповідачем умов договору в частині зобов`язань з оплати послуг перевезення вантажу є необгрунтованими.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором перевезення вантажу № 06/06 від 06.06.2022 року стало підставою для звернення позивача із позовом до суду про стягнення 70 774,10 гривень заборгованості, у тому числі 53 211,46 гривень основного боргу за надані послуги з перевезення, 11 348,08 гривень пені, 5 533,68 гривень інфляційних втрат та 680,88 гривень 3% річних у примусовому порядку.

Відповідач у відзиві на позов підтверджує укладення між сторонами договору перевезення вантажу № 06/06 від 06.06.2022року року.

Несплату заборгованості з оплати перевезень за актами № 349 та № 355 від 29.06.2022 мотивує тим, що в ході виконання договору, по прибуттю та розвантаженню транспорту в пункті призначення було виявлено понаднормовий убуток вантажу по заявках, у зв`язку з чим ТОВ "Агропросперіс Трейд" було виставлено ТОВ "Автокар - 777" претензії щодо відшкодування збитків. Вказані збитки ТОВ "Автокар-777" не відшкодовані.

Щодо оплати перевезення за актом № 413 від 30.07.2022 зауважує, що ТОВ "Агропроперіс Трейд" через електронну переписку повідомляло ТОВ "Автокар-777", про відсутність електронного підпису та печатки на товарно-транспортних накладних №№ 6298, 6299, 6300 від 29.07.2022 року, а також дати розвантаження товару, що свідчить про порушення п.2.7.-2.8 договору.

З огляду на невідшкодування перевізником збитків ТОВ "Агропросперіс Трейд" було застосовано до ТОВ "Автокар-777" оперативно - господарську санкцію, що передбачена п.4.3.2.2 договору, а саме притримання оплати послуг до моменту відшкодування перевізником нестачі.

Відповідач також зазначає, що звертаючись із позовом про стягнення заборгованості ТОВ "Автокар-777" не надає жодного належного доказу, який би спростовував нестачу товару, тоді як саме це повинен був доводити при зверненні до суду із цим позовом.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06 червня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" (далі - позивач, перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" (далі - відповідач, замовник) було укладено договір перевезення вантажу № 06/06 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого перевізник взяв на себе зобов`язання доставити автомобільним транспортом довірений йому замовником вантаж (далі - вантаж) згідно із транспортною накладною, з місця відправлення до пункту призначення, які вказуються у заявках на перевезення (заявках) та додаткових угодах до цього договору та видати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі (далі - вантажоодержувач), а замовник взяв на себе зобов`язання сплатити за перевезення вантажу плату в строк та на умовах, встановлених цим договором або додатками до нього.

Згідно пункту 1.2. договору протягом виконання перевезення за договором вантаж є власністю замовника без права розпорядження ним перевізником.

Відповідно до пункту 1.3. договору місце навантаження та вивантаження вантажу, маршрут, найменування вантажу, його маса/кількість, вартість, строк навантаження, упакування та строк перевезення (доставки вантажу) визначаються сторонами у заявках (зразок наведено в додатку №1 до цього договору) та додаткових угодах до цього договору, які є його невід`ємною часткою.

Згідно пункту 1.4. договору надання послуг з перевезення підтверджується підписанням сторонами акту приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт).

За умовами пункту 1.5. договору факт прийняття перевізником вантажу для перевезення підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

Відповідно до пункту 2.4. договору перевізник зобов`язаний забезпечити кількісне та якісне збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу. Втрати при перевезенні не можуть перевищувати 0,17% від загальної маси вантажу, зазначеної в пункті навантаження вантажу згідно із відповідною заявкою на перевезення вантажу. Вантаж замовника вважається доставленим без втрат, якщо різниця між загальною масою вантажу, встановленою у пункті навантаження по відповідній заявці, та загальною масою вантажу, що встановлена в місці призначення/доставки вантажу по відповідній заявці, не перевищує 0,17%. Якщо різниця між загальною масою вантажу, зазначеною в пункті навантаження вантажу, та загальною масою вантажу, встановленою в місці признанення/доставки вантажу по відповідній заявці, перевищує 0,17%, то вона підлягає відшкодуванню перевізником замовнику в товарній або грошовій формі протягом 20 днів з моменту отримання перевізником вимоги замовника та підтверджуючих документів (у разі їх відсутності у перевізника).

Згідно пунктів 2.7., 2.8. договору перевізник зобов`язаний своєчасно та правильно оформлювати документацію, обов`язок оформлення якої покладається на перевізника чинним законодавством України. Перевізник зобов`язаний контролювати отримання відміток в товарно-транспортних накладних про фактичний час прибуття та відправлення автомобілів із пунктів навантаження та вивантаження.

За умовами пункту 2.9. договору перевізник зобов`язаний у порядку, передбаченому договором, надати замовнику копії товарно-транспортної документації у термін 10-ти робочих днів після завершення надання послуги, своєчасно готувати і передавати замовнику акти приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт) і рахунки за послуги по даному договору.

Відповідно до пунктів 3.4. договору обов`язком замовника є забезпечення своєчасного та повного оформлення у встановленому/ порядку необхідних документів.

Згідно пункту 3.5. договору замовник зобов`язався своєчасно оплачувати послуги відповідно до умов договору.

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що вартість (ціна) послуг з перевезення вантажу встановлюється сторонами в заявках та додаткових угодах до договору.

За умовами пункту 4.3. договору оплата здійснюється у наступному порядку:

4.3.1. оплата 80 % від вартості послуг, визначених відповідною заявкою, додатковою угодою, здійснюється протягом 5 (п`яти) банківських днів після отримання замовником в електронній формі із застосуванням електронного документообігу з використанням кваліфікованого електронного підпису в порядку, визначеному законодавством щодо електронного документообігу та з урахуванням положень цього договору, рахунку - фактури та копій наступних документів у форматі pdf:

- реєстру відправлених автомобілів із зазначенням дати навантаження, номерів авто, номерів ТТН, ваги-нетто на навантаженні, ваги-нетто на вивантаженні вантажу, маршруту, визначеного згідно із відповідною заявкою, додатковою угодою;

- товарно-транспортних накладних.

Вказані вище документи надсилаються замовнику протягом 3 (трьох) банківських днів після надання послуг.

4.3.2. оплата решти вартості послуг оплачується замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів після підписання сторонами в електронній формі із застосуванням електронного документообігу з використанням кваліфікованого електронного підпису в порядку, визначеному законодавством щодо електронного документообігу та з урахуванням положень цього договору, акту приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт), у якому має бути вказано вагу вивантаження у пункті призначення і відхилення від ваги, вказаної у товарно-транспортних накладних при навантаженні авто (або ж така інформація може бути визначена в доповненнях до акту), та при дотриманні наступних умов:

4.3.2.1. перевізник надав замовнику в електронній формі із застосуванням електронного документообігу з використанням кваліфікованого електронного підпису в порядку, визначеному законодавством щодо електронного документообігу, та з урахуванням положень цього договору, рахунок-фактуру та копії наступних документів у форматі pdf: a. реєстр автомобілів із зазначенням ваги вивантаження в пункті призначення і відхилення від ваги, вказаної в товаро-транспортних накладних при навантаженні авто; b. товаро-транспортні накладні; c. всі необхідні сертифікати,

4.3.2.2. вантаж доставлено без втрат (нестачі), тобто різниця між вагою, що вказана товарно-транспортних накладних на навантаженні та вагою, вказаною при вивантаженні в пункті призначення, не перевищує норму природних втрат (згідно з п. 2.4 договору - 0,17% згідно однієї заявки на один вид вантажу з одного пункту навантаження в один пункт призначення).

У разі виявлення нестачі замовник має право виставити претензію перевізнику та притримати оплату послуг у розмірі 20% від вартості послуг до моменту відшкодування перевізником нестачі.

Згідно пункту 4.4. договору послуги вважаються наданими (роботи виконаними) за фактом розвантаження вантажу у пункті призначення. Акт приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт) складається за фактом надання послуг (виконання робіт) в електронній форм із застосуванням електронного документообігу з використанням кваліфікованого електронного підпису в порядку, визначеному законодавством щодо електронного документообігу, та з урахуванням положень цього договору. Якщо розвантаження вантажу в межах однієї заявки відбувається протягом кількох днів, - допускається складання не пізніше останнього календарного дня місяця, у якому відбувалося таке розвантаження, одного зведеного акту приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт) по усіх автомобілях, що розвантажено в межах однієї заявки. Якщо розвантаження вантажу в межах однієї заявки відбувається в різні місяці, то допускається складання актів приймання - передачі наданих послуг (виконаних робіт) за кожен місяць окремо.

Пунктами 7.1., 7.2. сторони погодили, що цей договір набирає чинності з дати його укладення. Строк (термін) дії цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2022 року (включно). У будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Сторони погодили, що у разі відсутності у сторін заяв про розірвання договору протягом 1-ого останнього місяця терміну дії договору, то він вважається продовженим терміном на 1 рік, на тих самих умовах, але в будь-якому випадку не більше ніж двічі.

Згідно пункту 7.5. договору сторони погодили використання кваліфікованого електронного підпису в документообігу в межах виконання цього договору, в тому числі при складанні первинних документів. Сторонами погоджено використання такого кваліфікованого електронного підпису в порядку і на умовах передбачених чинним законодавством України. Сторони погодили, що договір, додаткові угоди до цього договору, додатки, специфікації, які є невід`ємною частиною цього договору, а також первинні документи на виконання цього договору можуть складатися сторонами в електронному вигляді із дотриманням законодавства про електронні документи, електронний документообіг та законодавства у сфері кваліфікованого електронного підпису. При складанні таких документів у електронному вигляді та підписанні їх з використанням кваліфікованого електронного підпису застосовуються кваліфіковані електронні печатки сторін (за наявності). Сторони погодили, що застосування електронного документообігу відбувається із застосуванням онлайн-сервісу документообігу Вчасно (Сервіс) - програмної продукції у вигляді онлайн-сервісу, призначеної для автоматизації процесів електронного документообігу між сторонами цього договору, що передбачає підписання, надсилання, отримання та зберігання електронних документів онлайн за посиланням - https://vchasno.ua (надалі - оператор (посередник) системи електронного документообігу), за електронною(-ими) адресою(-ами), що вказані в розділі "Реквізити та підписи сторін" цього договору. Електронний документ вважається одержаним його адресатом з часу та дати надходження авторові повідомлення в електронній формі від оператора (посередника) системи електронного документообігу повідомлення про відправлення документу адресату.

Згідно із випискою з даних сервісу електронного документообігу "Вчасно" договір та додатки до нього підписано за допомогою електронного підпису уповноваженими представниками сторін 15.06.2022 (т. 1 а.с.30).

На підтвердження виконання зобов`язань за договором протягом строку його дії, позивачем надано первинні документи по виконаним заявкам на перевезення вантажу відповідача та зазначено, що відповідно до договору перевезення вантажу № 06/06 від 06.06.2022 за період з 09 червня 2022 р. по 30 липня 2022 р. позивач надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 2 069 379,41 грн., а відповідач сплатив 2 016 167,95 грн. Заборгованість за надані послуги становить 53 211,46 гривень.

Позивач зазначає, що заборгованість у сумі 53 211,46 гривень, що заявлена до стягнення з відповідача виникла у зв`язку із не оплатою у повному обсязі відповідачем послуг з перевезення вантажів за актами наданих послуг № 349 від 29.06.2022, № 355 від 29.06.2022 та № 413 від 30.07.2022.

На виконання умов укладеного договору на підставі заявки відповідача, згідно товарно-транспортних накладних №№ 31, 32, 33 від 26.06.2022 (т. 1 а.с. 121-123) позивач надав відповідачу послуги перевезення вантажу. На підтвердження надання послуги складено акт надання послуг № 349 від 29.06.2022 на суму 113 240,30 гривень, який 15.07.2022 року спільно підписано сторонами електронними підписами у сервісі "Вчасно" (т. 1 а.с. 58, 57).

Рахунок на оплату № 349 від 29.06.2022 на суму 113 240,30 гривень надіслано позивачем відповідачу та отримано останнім у сервісі "Вчасно" 15.07.2022 року (т. 1 а.с.60, 61).

Згідно платіжних доручень № 12822 від 07.07.2022 на суму 90 592,24 гривні та № 13030 від 18.07.2022 на суму 5 248,06 гривні відповідач оплату за надані послуги перевезення вантажу за договором здійснив частково. Доказів сплати решти 17 400,00 гривень з оплати послуг перевезення за актом № 349 від 29.06.2022 матеріали справи не містять.

На підставі заявки відповідача, згідно товарно-транспортних накладних №№ 1, 2, 3, 4, 5 від 25.06.2022, №№35, 43, 44 від 27.06.2022, №№ 47, 48, 49, 50, 51, 52 від 28.06.2022 (т. 1 а.с. 117-120, 124-133) позивач надав відповідачу послуги перевезення вантажу.

На підтвердження надання послуги складено акт надання послуг № 355 від 29.06.2022 на суму 530 878,67 гривень, який 18.07.2022 року спільно підписано сторонами електронними підписами у сервісі "Вчасно".

Рахунок на оплату № 355 від 29.06.2022 на суму 530 878,67 гривень надіслано позивачем відповідачу та отримано останнім у сервісі "Вчасно" 18.07.2022 року (т. 1 а.с. 64, 65).

Згідно платіжних доручень № 12838 від 08.07.2022 на суму 424 702,94 гривні та № 13061 від 19.07.2022 на суму 94 375,73 гривні відповідач оплату за надані послуги перевезення вантажу за договором здійснив частково. (т. 1 а.с. 74, 80). Доказів сплати решти 11 800,00 гривень з оплати послуг перевезення за актом № 355 від 29.06.2022 матеріали справи не містять.

Також на підставі заявки відповідача, згідно товарно-транспортних накладних №№ 6298, 6299, 6300 від 29.07.2022 (т. 1 а.с. 134-13) позивач надав відповідачу послуги перевезення вантажу. На підтвердження надання послуги позивачем складено акт надання послуг № 413 від 30.07.2022 на суму 120 057,31 гривень. Вказаний акт підписано позивачем електронним підписом у сервісі "Вчасно" 03.08.2022 року, надіслано у сервісі "Вчасно" відповідачу 03.08.2022 та отримано останнім 04.08.2022 (т. 1 а.с. 226).

Згідно платіжного доручення № 13354 від 05.08.2022 на суму 96 045,85 гривні відповідачем здійснено часткову оплату за надані послуги перевезення вантажу за договором (т. 1 а.с. 81). Доказів сплати решти 24 011,46 гривень з оплати послуг перевезення за актом № 413 від 30.07.2022 матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що сторонами складено акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.11.2022 по 30.11.2022, який підписано електронними підписами уповноважених представників сторін 22.12.2022, у якому сторони відобразили та підтвердили, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 53 211,46 гривень (т. 1 а.с. 240, 241).

Доказів погашення заборгованості у розмірі 53 211,46 гривень матеріали справи не містять.

У зв`язку із неоплатою відповідачем наданих послуг перевезення, позивач з метою захисту своїх прав та інтересів, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 70 774,10 гривень заборгованості, у тому числі 53 211,46 гривень основного боргу за надані послуги з перевезення, 11 348,08 гривень пені, 5 533,68 гривень інфляційних втрат та 680,88 гривень 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача за договором перевезення вантажу № 06/06 від 06.06.2022 року 70 774,10 гривень заборгованості, у тому числі 53 211,46 гривень основного боргу за надані послуги з перевезення, 11 348,08 гривень пені, 5 533,68 гривень інфляційних втрат та 680,88 гривень 3% річних.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з виконанням умов вказаного договору, а саме надання позивачем послуг перевезення, їх прийняття та оплата відповідачем.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між cторонами договір є договором перевезення, правовідносини за яким врегульовано відповідними положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно із статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Аналогічні положення передбачені статтею 307 ГК України.

Відповідно до статті 914 ЦК України перевізник і власник (володілець) вантажу в разі необхідності здійснення систематичних перевезень можуть укласти довгостроковий договір. За довгостроковим договором перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а власник (володілець) вантажу - передавати для перевезення вантаж у встановленому обсязі. У довгостроковому договорі перевезення вантажу встановлюються обсяг, строки та інші умови надання транспортних засобів і передання вантажу для перевезення, порядок розрахунків, а також інші умови перевезення.

Згідно приписів статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем на замовлення відповідача здійснено перевезення вантажу за визначеними у заявках маршрутами.

Перевезення та передача вантажу вантажоотримувачу підтверджується товарно-транспортними накладними та актами надання послуг.

Надання позивачем послуг перевезення за договором, надання всіх необхідних документів за договором відповідачем не заперечується.

Здійснення господарської операції з надання позивачем відповідачу послуг з перевезення вантажу, фактичний обсяг та вартість наданих відповідачу послуг з перевезення підтверджується підписаними без заперечень та зауважень актами надання послуг.

Доказів пред`явлення відповідачем позивачу претензій щодо зазначених у актах надання послуг обсягу та вартості наданих послуг з перевезення вантажу матеріали справи не містять.

Із матеріалів справи також вбачається, що на підтвердження здійснення господарської операції з надання послуг перевезення вантажу за погодженими сторонами обсягом, вартістю та загальною сумою наданих послуг позивачем виписано та зареєстровано податкові накладні № 68 від 29.06.2022, № 73 від 29.06.2022 та № 75 від 30.07.2022 року (т. 1 арк. спр. 211-213).

Суму податку на додану вартість за податковими накладними № 68 від 29.06.2022, № 73 від 29.06.2022 відображено відповідачем у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2022 року (Додаток 1, рядок 118) у складі податкового кредиту за звітний місяць.

У свою чергу, суму податку на додану вартість за податковою накладною № 75 від 30.07.2022 року відображено відповідачем у податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2022 року (Додаток 1, рядок 73) у складі податкового кредиту за звітний місяць (т. 1 арк. спр. 206-214).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим зазначеного пункту, забороняється.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. (пункт 201.10 статті 201 цього Кодексу).

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Відповідно до вимог пункту 198.3. статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець передбачив, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце. Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 червня 2022 року у справі № 922/2115/19 зазначено, що дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що підставою для виписки та реєстрації податкових накладних за господарською операцією з надання послуг автоперевезення стали первинні документи, зокрема, акти надання послуг № 349 від 29.06.2022, № 355 від 29.06.2022 та № 413 від 30.07.2022, у яких зазначено обсяг та вартість наданих послуг.

Акти надання послуг № 349 від 29.06.2022, № 355 від 29.06.2022 спільно підписано сторонами та є первинними документами, що підтверджують достовірність господарської операції та її податкові наслідки.

Обізнаність відповідача зі змістом господарської операції згідно акту надання послуг № 413 від 30.07.2022 підтверджується надісланням позивачем підписаного електронним підписом акту у сервісі "Вчасно" з відміткою про отримання його відповідачем 04.08.2022 (т. 1 а.с. 226), частковою оплатою відповідачем наданих послуг за цим актом 05.08.2022 року та відображенням господарської операції за цим актом у податковому обліку відповідача.

Відображення відповідачем у податковому обліку у складі податкового кредиту зареєстрованих позивачем податкових накладних, складених на підставі первинних документів підтверджує визнання сторонами, у тому числі відповідачем операцій, що дійсно були здійснені.

Таким чином, обставини, які входять до предмета доказування у цій справі не спростовані відповідачем належними та достовірними доказами.

Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача за надані послуги перевезення складає 53 211,46 гривень.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що акт надання послуг № 349 від 29.06.2022 спільно підписано сторонами 15.07.2022 року, відтак строк оплати решти заборгованості за вказаним актом згідно умов пункту 4.3.2. договору складає 5 банківських днів та закінчується 22.07.2022.

Акт надання послуг № 355 від 29.06.2022 спільно підписано сторонами 18.07.2022 року, відтак строк оплати решти заборгованості за вказаним актом згідно умов пункту 4.3.2. договору складає 5 банківських днів та закінчується 25.07.2022.

Як встановлено судом, акт надання послуг № 413 від 30.07.2022 підписано та надіслано позивачем 03.08.2022 у сервісі "Вчасно". Вказаний акт отриманий відповідачем 04.08.2022. Доказів наявності заперечень щодо кількості перевезеного вантажу, вартості наданих послуг з боку відповідача згідно вказаного акту матеріали справи не містять. Відтак строк оплати решти заборгованості за актом надання послуг № 413 від 30.07.2022 на думку суду слід обраховувати з дня його отримання відповідачем - з 05.08.2022 по 11.08.2022.

Із сукупності досліджених судом доказів вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги перевезення в сумі 53 211,46 гривень належним чином не виконав, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Викладені у відзиві на позов заперечення відповідача щодо невідшкодування позивачем збитків за актами № 349 та № 355 від 29.06.2022 за понаднормовий убуток вантажу та порушення в оформленні товарно-транспортних накладних при здійсненні перевезення згідно акту № 413 від 30.07.2022, а відтак відсутність обов`язку з оплати решти заборгованості за вказаними актами судом відхиляються, оскільки предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за договором перевезення вантажу, пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Вимоги відповідача до позивача щодо стягнення збитків завданих понаднормовою втратою вантажу або вимоги щодо стягнення штрафу за надання неналежним чином оформлених товарно-транспортних накладних не є предметом розгляду та не входять до предмету доказування у цій справі.

Також суд зауважує, що право відповідача на притримання оплати послуг за договором не є підставою для звільнення від зобов`язання з оплати наданих послуг за договором, враховуючи визнання відповідачем обставин надання таких послуг.

Приймаючи до уваги, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо оплати наданих послуг перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині повної та своєчасної сплати заборгованості, а тому позивач обгрунтовано звернувся до суду з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

Здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми основного боргу за договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 53 211,46 гривень є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 348,08 гривень пені, 5 533,68 гривень інфляційних втрат та 680,88 гривень 3% річних, нарахованих відповідачу у зв`язку із несвоєчасною оплатою за договором.

Щодо позовних вимог про стягнення пені суд враховує таке.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями пункту 5.15 договору сторони погодили, що за несвоєчасну оплату наданих послуг замовник сплачує перевізникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, від вартості простроченого платежу за кожен день прострочення.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається із розрахунку пені здійсненого позивачем, розрахунок здійснено на залишок суми заборгованості за кожним актом надання послуг у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення за визначений позивачем період прострочення.

Загальна сума нарахованої позивачем пені складає 11 348,08 гривень.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, що нарахована на заборгованість за договором перевезення вантажу в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що при розрахунку пені позивачем не враховано дати виникнення прострочення заборгованості (згідно акту № 355 від 29.06.2022 строк прострочення виникає з 26.07.2022 та за актом № 413 від 30.07.2022 - 12.08.2022).

Здійснивши перевірку за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" перерахунок пені, суд дійшов висновку, що сума нарахованої пені складає 11 102,23 гривень.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є обгрунтованими в сумі 11 102,23 гривень.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 245,85 гривень слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова КГС ВС від 14.01.2020 року № 924/532/19).

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Враховуючи встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, нараховані позивачем до стягнення інфляційні втрати та 3% річних відповідають вимогам чинного законодавства та заявлені правомірно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних в межах визначеного позивачем періоду прострочення, суд дійшов висновку, що при розрахунку інфляційних втрат та 3% річних позивачем не враховано дати виникнення прострочення заборгованості (згідно акту № 355 від 29.06.2022 строк прострочення виникає з 26.07.2022 та за актом № 413 від 30.07.2022 - 12.08.2022).

В межах визначеного позивачем періоду нарахування, вірним є нарахування інфляційних втрат і 3 % річних на залишок боргу за актом № 355 від 29.06.2022 за період з 26.07.2022 по 31.12.2022 та залишок боргу за актом № 413 від 30.07.2022 - з 12.08.2022 по 31.12.2022.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" розрахунок 3% річних в межах визначеного позивачем періоду прострочення з урахуванням початку періоду прострочення заборгованості за актами № 355 від 29.06.2022 та № 413 від 30.07.2022, суд дійшов висновку, що сума 3% річних становить 666,13 гривень.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 666,13 гривень, в іншій частині вимог про стягнення 3 % річних в сумі 14,75 гривень слід відмовити у зв`язку із необгрунтованістю позовних вимог в цій частині.

Здійснивши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" розрахунок інфляційних втрат в межах визначеного позивачем періоду прострочення з урахуванням початку періоду прострочення заборгованості за актами № 355 від 29.06.2022 та № 413 від 30.07.2022, суд дійшов висновку, що сума інфляційних втрат становить 3 767,34 гривень.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 3 767,34 гривень, в іншій частині вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 1 766,34 гривень слід відмовити у зв`язку із необгрунтованістю позовних вимог в цій частині.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 68 747,16 гривень заборгованості, у тому числі 53 211,46 гривень основного боргу, 666,13 гривень 3% річних, 3 767,34 гривень інфляційних втрат, 11 102,23 гривень пені, в іншій частині позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При зверненні з позовом позивачем згідно платіжного доручення № 4613 від 09.01.2023 року сплачено 2 684,00 гривень судового збору.

В силу приписів пункту 2 частини 1 статті 129 України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 607,24 гривень покладаються на відповідача, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 76,76 гривень слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропросперіс Трейд" (21030, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Вінниця, вул. Келецька, будинок 105, ідентифікаційний код юридичної особи 36328597) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокар-777" (01042, місто Київ, вулиця Джона Маккейна, будинок 12, офіс 5, ідентифікаційний код юридичної особи 36303499) 68 747,16 гривень (шістдесят вісім тисяч сімсот сорок сім гривень, 16 копійок) заборгованості, з яких 53 211,46 гривень основного боргу, 11 102,23 гривень пені, 3 767,34 гривень інфляційних втрат, 666,13 гривень 3% річних та 2 607,24 гривень (дві тисячі шістсот сім гривень 24 копійки) cудових витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 245,85 гривень пені, 1 766,34 гривень - інфляційних втрат, 14,75 гривень - 3% річних - відмовити.

5. Витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 76,76 гривень залишити за позивачем.

6. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Копію судового рішення направити сторонам рекомендованим листом та засобами електронного зв`язку на електронну адресу: позивача - , представника відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Повний текст рішення складено та підписано 29 березня 2023 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу, 01042, місто Київ, вулиця Джона Маккейна, будинок12, офіс 5;

адреса для листування, 01042, місто Київ, а/с-89, ;

3 - відповідачу, 21030, місто Вінниця, вулиця Келецька, будинок 105, ІНФОРМАЦІЯ_1.