ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2023 р. Справа №914/3003/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.,

Суддів Матущака О.І.,

Кордюк Г.Т.,

Секретар судового засідання: Лагутін В.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 б/н від 06.01.2023 (вх. №01-05/86/23 від 09.01.2023)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.12.2022 (повний текст ухвали складено 29.12.2022)

у справі № 914/3003/22 (суддя Король М.Р.)

заяву ОСОБА_1

про: забезпечення позову у справі

за позовом: ОСОБА_1 , м. Київ,

до відповідача-1:Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ», м. Львів,

відповідача-2: ОСОБА_2 , м. Київ,

про: розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 ;

від відповідача-1: не з`явився;

від відповідача-2: не з`явився;

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.12.2022 у справі №914/3003/22 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №914/3003/22 відмовлено повністю.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, встановивши наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано фактичні обставини, з якими пов`язується застосування відповідного заходу до забезпечення позову, та зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги (розірвання договору), відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову немайнового характеру.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою ОСОБА_1 оскаржив таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга сформована в системі «Електронний суд» 06.01.2023 та надійшла на адресу суду 09.01.2023 (вх.№01-05/86/23 від 09.01.2023). В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.12.2022 у справі №914/3003/22 та прийняти нове, яким заборони державним реєстраторам (нотаріусам) приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи, що стосуються зміни складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ».

В апеляційній скарзі апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції була винесена з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що відповідач-2 в порушення умов договору не здійснив повного розрахунку та здійснив відчуження частки третім особам.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивачем заявлені позовні вимоги не лише про розірвання договору купівлі-продажу частки, а й внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру щодо власності позивача на спірну частку. Адже саме по собі рішення про розірвання спірного договору купівлі-продажу частки не відновить порушеного права позивача. Тоді як належним способом відновлення порушеного права позивача буде внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про належність частки у статутному капіталі ТОВ "АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ" позивачеві.

Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09.01.2023 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Марка Р.І., суддів Матущак О.І. та Кордюк Г.Т.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 б/н від 06.01.2023 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.12.2022 у справі № 914/3003/22 та призначено розгляд справи № 914/3003/22 на 23.01.2023 о 11 год 45 хв.

Ухвалою суду від 23.01.2023 відкладено розгляд справи 13.02.2023.

В судовому засіданні 13.02.2023 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволити повністю.

Відповідачі відзиви на апеляційну скаргу не подали, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

30.11.2022р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ, відповідача-2: ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі.

Одночасно із позовною заявою позивачем до Господарського суду Львівської області подано заяву про забезпечення позову (зареєстровано та передано судді 02.11.2022р.) шляхом: заборони державним реєстраторам (нотаріусам) приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи, що стосуються зміни розміру статутного капіталу, зміни складу учасників (засновників), розміру та вартості часток учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ.

Предметом позову у справі №914/3003/22 є розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, за твердженням позивача, у зв`язку із невиконанням відповідачем-2 зобов`язань за договором купівлі-продажу.

Заяву мотивовано тим, що в порушення умов оспорюваного договору відповідач-2 не виконав свої зобов`язання за договором та не сплатив позивачеві вартість частки у статутному капіталі товариства в розмірі 1000,00 грн., що становить 100% від загального розміру статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ.

Зазначені обставини, на думку позивача, дають підстави вважати, що відповідач-2 може здійснити дії, спрямовані на відчуження спірної частки у статутному капіталі відповідача-1 іншій особі, що, у випадку задоволення судом позову в даній справі, призведе до ускладнення виконання рішення суду.

Заявником подано до суду першої інстанції договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства; копію акту приймання-передачі частки в статутному капіталі.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову у вказаній вище частині, суд першої інстанції зазначив, що вжиття таких заходів забезпечення позову, про які просить позивач, по своїй суті направлено на забезпечення інших позовних вимог, підстави яких можуть виникнути або виникнуть у майбутньому, тобто подія порушення законних прав позивача або охоронюваних інтересів ще не відбулася (її виникнення носить ймовірний характер).

Суд звертає увагу, що вжиття заходів забезпечення позову, визначеним заявником шляхом, може мати наслідком унеможливлення прийняття відповідачем юридично значущих рішень та призвести до зупинення господарської діяльності відповідача, що, в свою чергу, вказує на неспівмірність негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову визначеним заявником шляхом може порушити права учасників відповідача, зокрема, але не виключно, щодо участі в управлінні товариством у порядку, передбаченому Законом України Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю та Статутом відповідача-1, щодо виходу з товариства; порушити права спадкоємців чи правонаступників на перехід частки учасника товариства у разі смерті або припинення учасника товариства; порушити право відповідача на набуття ним частки у власному статутному капіталі.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є ухвала Господарського суду Львівської області від 26.12.2022 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом: заборони державним реєстраторам (нотаріусам) приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін та вносити записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи, що стосуються зміни складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ» ()

Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст. 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

За змістом ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов, зокрема, забезпечується в тому числі забороною відповідачу вчиняти певні дії, зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (Постанова Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (Постанова Пленуму ВГСУ № 16 від 26.12.2011).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 щодо забезпечення позову зазначено наступне, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим при вирішенні спору у суді є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У заяві про забезпечення позову б/н від 14.12.2022 позивач вказує, що ОСОБА_2 здійснив відчуження третім особам частки, яку він набув за спірним договором та просить забезпечити позов шляхом: заборони державним реєстраторам (нотаріусам) приймати рішення про державну реєстрацію змін, здійснювати державну реєстрацію змін та вносити записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідні записи, що стосуються зміни складу учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ» (), оскільки, якщо буде змінено склад учасників Товариства під час розгляду цієї справи, то рішення по справі, у разі задоволення позовних вимог, буде стосуватись невизначеного кола осіб.

Наведені вище підтверджуються інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань сформованою по ТзОВ «АМБЕР МАЙНІНГ КОМПАНІ» (). Відповідно до інформації отриманої із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на даний час засновниками відповідача-1 є: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що дає суду апеляційної інстанції прийти до висновку, що рішення суду першої інстанції у даній справі може вплинути на права та обов`язки зазначених осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Суд також зазначає, що заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними та адекватними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладена постанові від 26.06.2019р. у справі №904/5806/19.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13985/19.

Вжиття таких заходів забезпечення позову, про які просить позивач направлено на забезпечення інших позовних вимог, підстави яких можуть виникнути або виникнуть у майбутньому, тобто подія порушення законних прав позивача або охоронюваних інтересів ще не відбулася (її виникнення носить ймовірний характер).

Тобто, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, визначеним заявником шляхом, може мати наслідком унеможливлення прийняття відповідачем юридично значущих рішень та призвести до зупинення господарської діяльності відповідача, що, в свою чергу, вказує на неспівмірність негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів. При цьому, вжиття заходів забезпечення позову визначеним заявником шляхом може порушити права учасників відповідача, зокрема, але не виключно, щодо участі в управлінні товариством у порядку, передбаченому Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та Статутом відповідача-1, щодо виходу з товариства; порушити права спадкоємців чи правонаступників на перехід частки учасника товариства у разі смерті або припинення учасника товариства; порушити право відповідача на набуття ним частки у власному статутному капіталі.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В силу положень ст. 129, 130 ГПК України судовий збір покладається на апелянтів.

У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Марка Р.І. з 22.03.2023 по 31.03.2023 повний текст постанови складено та підписано 03.04.2023.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236, 254, 255, 269, 270, 271, 280, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.12.2022 у справі №914/3003/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.04.2023.

Головуючий суддя Марко Р.І.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Матущак О.І.