ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.03.2023 м. Івано-ФранківськСправа № 909/958/22

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика морозива Хладопром", вул.Хабарова, 1, м. Харків, 61046

до відповідача: фізичної особи-підприємця Петріва Івана Ярославовича , АДРЕСА_1

про стягнення 17000 грн, з яких 12000 грн вартість неповернутого устаткування, 5000 грн штрафу,

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фабрика морозива Хладопром" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Петріва Івана Ярославовича про стягнення 17000 грн, з яких 12000 грн вартість неповернутого устаткування, 5000 грн штрафу.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

Господарським судом Івано-Франківської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень (ухвала про відкриття провадження у справі від 21.11.2022).

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем - 01.12.2022, даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

07.12.2022 від фізичної особи-підприємця Петріва Івана Ярославовича до суду надійшов відзив на позовну заяву від 06.12.2022 (вх.№16738/22), а також заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження від 06.12.2022 (вх.№ 16740/22).

13.12.2022 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика морозива Хладопром" до суду надійшли письмові пояснення по справі вих.№ 13/12 від 13.12.2022 (вх.№17088/22).

В задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження належить відмовити виходячи з такого.

Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 та ч.3 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Частиною 1 ст.247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі складає 17000 грн, зазначена справа є малозначною та належить до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Клопотання на підставі ч. 5 ст. 252 ГПК України про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відповідачем не заявлялося.

З огляду на викладене, справа розглядається у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач в порушення умов договору оренди устаткування №26-Л від 03.02.2023 не здійснено повернення орендованого устаткування, тому на підставі п. 7.3. договору, відповідач зобов`язаний сплатити вартість неповернутого устаткування у розмірі 12000 грн та штраф у розмірі 5000 грн за порушення п. 3.5. договору оренди устаткування.

Позиція відповідача.

У відзиві на позовну заяву зазначає про те, що жодних договорів з позивачем не підписував, про наявність таких йому відомо не було, та вони підписані нібито від імені відповідача сторонніми особами, зокрема, акт прийому-передачі обладнання, переданого у тимчасове користування (оренду) № 57-2020 підписано продавцем магазину ОСОБА_2 , яку відповідач жодним чином не уповноважував на укладання від його імені жодних господарських договорів, як і не уповноважував на приймання будь-якого виробничого обладнання, будь-які підтверджуючі повноваження на укладання таких договорів для ОСОБА_2 , як і для будь-кого іншого документи позивачем до позову не долучено. Зазначені в договорах холодильні установки на об`єктах торгівлі відповідача ніколи не використовувались та про їх теперішнє місцеперебування відповідачу нічого не відомо.

Обставини справи, дослідження доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.

03.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фабрика Морозива Хладопром" (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Петрівом Іваном Ярославовичем (орендар) укладено договір оренди устаткування № №26-Л.

Відповідно до п. 1.1 договору орендар приймає у тимчасове платне користування устаткування, що вказується у відповідному акті прийому-передачі, що є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 2.1 договору метою цього договору є передача устаткування орендарю для зберігання та продажу виключно продукції під торговою маркою "ХЛАДИК" та інших торгових марок, право представництва яких належить орендодавцю.

Відповідно до п. 3.1 договору орендодавець зобов`язаний у 5 (п`яти) денний термін з моменту узгодження сторонами кількості та найменування необхідного устаткування, передати орендарю устаткування у кількості, узгодженій сторонами.

Орендоване устаткування повинно бути надане орендодавцем комплектне та у належному стані, придатному для використання за призначенням (п. 3.2 договору).

Згідно п. 3.3 договору прийом-передача устаткування здійснюється уповноваженими особами сторін, які складають та підписують акти прийому-передачі на кожну одиницю устаткування. Акти прийому-передачі є невід`ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 3.4 договору у акті прийому-передачі уповноважені особи сторін зазначають місце розташування устаткування, тип, інвентаризаційний номер, комплектність, стан, у тому числі і санітарно-гігієнічний та можливість використовувати устаткування за призначенням.

Відповідно до п. 3.5 договору повернення устаткування, у випадках передбачених цим договором, проводиться орендарем протягом 3 (трьох) днів з моменту одержання письмової вимоги орендодавця про повернення устаткування.

Згідно п. 4.1 договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими особами сторін, скріплення печатками (за наявності) та діє по 31.12.2020.

Відповідно до п. 4.2 договору будь-яка сторона має право відмовитися від цього договору без зазначення підстав такої відмови, письмово попередивши про це іншу сторону за 15 (п`ятнадцять) календарних днів. У такому разі повернення устаткування провадиться у порядку встановленому цим договором.

Якщо жодна зі сторін цього договору за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення строку дії даного договору повідомить іншу сторону про розірвання цього договору, то цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, на тих же умовах (п. 4.3. договору).

Відповідно до пп. 6.3.2 договору, орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього договору та вимагати від орендаря повернення устаткування, у порядку встановленому цим договором, у наступних випадках: у разі недбалого ставлення орендаря до орендованого устаткування; у разі використання орендарем устаткування для задоволення особистих потреб; у разі використання орендарем устаткування у цілях відмінних від цілей встановлених у розділі 2, цього договору; у разі одноразового порушення орендарем п. 2.2., п.2.3. та 3.8. цього договору; у разі несвоєчасної сплати орендарем нарахованої орендної плати; у разі відмови орендаря від надання можливості уповноваженій особі орендодавця провести перевірку устаткування, а також у разі відмови підписати складений за результатами такої перевірки акт; у разі втрати, знищення, викрадення, псування устаткування; у інших випадках встановлених цим договором та діючим законодавством України.

Згідно з п. 7.3 договору, у разі відмови орендаря від передачі устаткування за вимогою орендодавця, у строк та на підставі цього договору, орендар повинен у будь-якому разі, повернути устаткування або сплатити його вартість, та сплатити орендодавцю штраф у розмірі 5000 грн за кожний випадок порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту прийому-передачі обладнання, переданого у тимчасове користування (оренду) № 299-2020 від 15.09.2020, орендодавець (позивач) передав орендарю (відповідачу) у тимчасове користування (оренду) наступне обладнання: холодильник JUKA М400SF (номер обладнання 5, вартістю 12000 грн, в т.ч. корзини 5 шт., скло - 2 шт., компресор - 1 шт., решітка - 1 шт., колеса - 4 шт., ключ+замок - 1 шт.

26.07.2022 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу № 01/26 про повернення устаткування протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання даної вимоги.

Однак, відповідачем не надано відповіді на вимогу та не повернуто позивачу устаткування.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ) (ст. 283 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно матеріалів справи, відповідач не виконав умови договору та в порушення п. 3.5 договору, не повернув устаткування вартістю 12000 грн.

Доводи відповідача про те, що жодних договорів з позивачем ним не підписувалося спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Згідно п.11.8. договору, сторони гарантують, що договір підписаний представниками сторін належним чином уповноваженими на підписання даного договору.

В матеріалах справи також наявні копії паспорта громадянина України Петріва Івана Ярославовича , а також картки фізичної особи - податника податків, які також свідчать про підписання договору уповноваженою особою - відповідачем.

Більше того, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2- 383/2010 (провадження № 14-308цс18)).

Відповідачем не надано будь-яких доказів повернення позивачу орендованого устаткування, отже позовні вимога про стягнення вартості неповернутого устаткування за договором оренди устаткування № 26-Л від 03.02.2020 у розмірі 12000 грн є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.3 договору, у разі відмови орендаря від передачі устаткування за вимогою Орендодавця, у строк та на підставах цього договору, орендар повинен у будь-якому разі, повернути устаткування або сплатити його вартість, та сплатити орендодавцю штраф у розмірі 5000 грн за кожен випадок порушення.

Як встановлено судом, відповідачем не повернуто орендоване устаткування, не сплачено його вартості, отже позивачем обґрунтовано заявлено вимогу про стягнення штраф у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 р. у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 р. у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 р. у справі № 902/761/18, від 4 грудня 2019 р. у справі № 917/2101/17). Наведений стандарт доказування також застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 р. у справі № 129/1033/13-ц.

Виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих та досліджених у ході розгляду даної справи, враховуючи їх вірогідність та взаємозв`язок, у відповідності до ст. 86 ГПК України, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Судові витрати.

Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, враховуючи те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика морозива Хладопром" до фізичної особи-підприємця Петріва Івана Ярославовича про стягнення 17000 грн - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Петріва Івана Ярославовича , АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фабрика морозива Хладопром", вул. Хабарова, 1, м. Харків, 61046 (ідентифікаційний код 39106394) 12000 (дванадцять тисяч) грн вартості неповернутого устаткування, 5000 (п`ять тисяч) грн штрафу, 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 27.03.2023.

Суддя Неверовська Л. М.