РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2023Справа № 910/13029/22
За позовом Акціонерного товариства «Українська Залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД»

про стягнення 152 436,96 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Українська Залізниця» в особі регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця"( (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ ТРЕЙД» (надалі-відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 152 436,96 грн.

Позовні вимоги, з посиланням на ст.525-527, 611, 614, 617, 629, Цивільного кодексу України, ст.193, 218 Господарського кодексу України, ст.46, 119, 121, 129 Статуту залізниць України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №31454383/2020-001 від 23.03.2020, в частині повної та своєчасної сплати збору за зберігання вагонів і плати за користування вагонами №№53239158, 58506320, 58506445, 58515545, 58519836, 58537457, 95581773, 95587804, 95588315, 95589859.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі та розгляд справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.12.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову та, зокрема, зазначає, що в зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану на території України, позивачем було запроваджено з 24.02.2022 обмеження на перевезення всіх вантажів, зокрема в напрямку станції «Чорноморськ-Порт-експорт» (402103) Одеської залізниці та в нього не було можливості забрати вагони і перевезти на іншу станцію. Вказує, що як і для нього так і для залізниці настали форс-мажорні обставини, в зв`язку з чим він не міг виконати свої зобов`язання належним чином, а тому, на його думку, він має бути звільнений від сплати за користування вагонами. Крім того, просить суд поновити строк на подання відзиву.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження судом встановлено відповідачу строк для подачі відзиву - протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі

Приписами частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвала про відкриття провадження була отримана відповідачем 08.12.2022, відтак, останній день строку для подання відповідачем відзиву є саме 23.12.2022.

Відзив відповідачем було передано до поштового відділення 28.12.2022, тобто після закінчення строку встановленого судом для його подання.

Враховуючи викладене вище, приймаючи до уваги обставини викладені відповідачем у обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання відзиву, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку для подання відзиву поважними, поновити відповідачу пропущений строк для подання відзиву та прийняти поданий відзив до розгляду.

09.01.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечує проти обставин викладених у відзиві та зазначає, що відповідачем не надано доказів звернення до позивача з повідомлення про настання форс-мажорних обставин у визначений договором строк, а також не надано належних та допустимих доказів впливу воєнного стану на неможливість виконання відповідачем зобов`язань за договором.

17.01.2023 від позивача надійшло письмове підтвердження що ціна позову не змінилась, а також копія довідки щодо оплат відповідача за період з 23.03.2020 по 04.01.2023.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений судом, у відповідності до Господарського процесуального кодексу України, строк не скористався.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.03.2020 між позивачем, як перевізником та відповідачем як замовником укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №31454383/2020-001 (надалі - договір), шляхом прийняття позивачем від відповідача заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (в редакції договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020), що підтверджується відповідним повідомленням про укладення договору.

27.01.2022 перевізником оприлюднено нову редакцію договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, яка введена в дію з 01.02.2022, та яка, відповідно до положень п. 9.4. договору, поширюється на всіх осіб, що приєдналися до договору.

Відповідно до п.1.1. договору предметом за ним є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п.1.5. договору він є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст.307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно із положеннями ч.5 ст.307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями ч.2 ст.908 та ст.920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Статтею 8 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Відповідно до пунктів 2, 3 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Згідно із пунктами 2.1.1., 2.1.2. договору замовник зобов`язаний надавати та організовувати надання місячних замовлень на перевезення відповідно до Правил планування перевезень вантажів через автоматизовану систему планування перевезень вантажів. З проставленням ознаки, що містить умови надання послуг за наявності. До початку навантаження здійснювати проставлення електронної заявки на подачу вантажних вагонів відповідно до плану перевезень, а для власних вагонів перевізника - за три доби до завантаження.

Так, 21.02.2022 на станцію Дубно Львівської залізниці для відповідача, згідно залізничної накладної №42139857 прибуло 20 власних порожніх вагонів №№53239158, 58506320, 58506445, 58515545, 58519836, 58537457, 95581773, 95587804, 95588315, 95589859, 53234464, 58516865, 58517715, 58521816, 58522704, 58535980, 58539362, 58559329, 95087607, 95608014 під навантаження.

Дані вагони були затримані на станції з вини вантажовласника в очікуванні вантажних операцій, про що працівниками станції Дубно Львівської залізниці було складено акт загальної форми ГУ-23 №246 о 20:40 год 21.02.2022 на початок затримки.

На підставі листа відповідача за №22-1 від 22.02.2022 вказані вище вагони подано на виставочну колію ПрАТ «Західний торговопромисловий дім» для визначення тари вагонів, що підтверджується пам`яткою форми ГУ-45 від 22.02.2022 №45 про подачу вагонів.

Відповідно до листа відповідача №22-2 від 22.02.2022, забрані з виставочної колії та повинні були подаватись на під`їзну колію AT «Лубенський КХП» для подальшого завантаження.

Так, як фронт подачі вагонів на під`їзну колію AT «Лубенський КХП» згідно договору про подачу та забирання вагонів №Л/ДН-3/21/341/мп становить 10 одиниць, зазначені вагони подавались на колію двома партіями (по 10 вагонів у подачі) вагони №№53239158, 58506320, 58506445, 58515545, 58519836, 58537457, 95581773, 95587804, 95588315, 95589859 після визначення маси тари відповідно до акту загальної форми №256 знаходились на станційних коліях у очікуванні подачі під навантаження з вини клієнта, час затримки вагонів 22.02.2022 13:56 год.

24.03.2022 о 15 год. 08 хв. на станцію Дубно Львівської залізниці вантажовласником через систему АРМ ТВК був наданий перевізний документ №37171881 (залізнична накладна) на перевезення групи вагонів №№53239158, 58506320, 58506445, 58515545, 58519836, 58537457, 95581773, 95587804, 95588315, 95589859 у порожньому стані з призначенням на станцію Балин Півд.-Зах.залізниці.

Згідно акту загальної форми ГУ-23 за №410 складеного станцією Дубно Львівської залізниці вагони №№53239158, 58506320, 58506445, 58515545, 58519836, 58537457, 95581773, 95587804, 95588315, 95589859 були затримані на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта. Вагони простоювали на коліях станції в очікуванні звільнення вантажного фронту. Час початку затримки 22.02.2022, 13:56 год, час закінчення затримки вагонів 24.03.2022, 15.08 год.

Відповідно до п. 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці

вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства.

Відповідно до п. 2-4 Правил користування вагонами і контейнерами (ст. 119-126 Статуту залізниць України), затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 № 113 (далі - Правила) за користування вагонами і контейнерами вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під`їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності (далі - вантажовласники) вносять плату.

Облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/ приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6). За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці.

У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями.

Позивачем за час перебування вагонів нараховано відповідачу на підставі відомості плати ГУ-46 №01049040р за користування вагонами плату в сумі 166 601,00 грн, без ПДВ та накопичувальної картки форми ФДУ-92 №24030122 збір за зберігання рухомого складу на своїх осях на місцях загального користування в сумі 5 350,70 грн, без ПДВ та ФДУ-92 №24030122 збір за повідомлення в сумі 10,00 грн, без ПДВ, а саме наступним чином.

Так, відповідно до п. 12 та 15 розділу III «Правил користування вагонами» загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година», якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то сплачується плата в розмірі 50 відсотків».

Розділом V "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язаними з ними послуги " (надалі Збірник), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2019, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2019 за №340/656 встановлено ставки плати за користування вагонами стягуються за таблицею 1, згідно п. 5 за затримку на станції призначення власних та орендованих вагонів з вини одержувача, відправника або власника (орендаря) вагонів залізниці сплачується плата в розмірі 50% ставок, зазначених у табл.1.

При нарахуванні плат та зборів згідно збірника застосовується коригуючий коефіцієнт, станом на 25.03.2022 становив - 3,023 відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 29.10.2021 за № 586, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2021 за №1408/37030.

Розрахунок плати за користування вагонами відомості ГУ-46 №01049040р:

вагони №№53239158, 58506320, 58506445, 58515545, 58519836, 58537457, 95581773, 95587804, 95588315, 95589859 були затримані згідно акта загальної форми № 256 від 22.02.2022 о 13:56 год, оформлені та прийняті до перевезення 24.03.2022 о 15:08 год, загальний час затримки склав 721 год 13 хв, оплаті підлягає 721 година. Ставка плати згідно таблиці 1 збірника складає :

721 год - 45 год = 676 год;

676 год х16 = 10 816,00 грн.

загальна ставка 206,20+ 10 816,00=11 022,20 грн

11 022,20 грн х 3,023 ( коефіцієнт) = 33 320, 11 грн.

Ставка плати за власний вагон 33 320,11:50%=16 660,10 грн, отже, плата за 10 вагонів складає 166 601,00 грн.

Згідно п. 5,4 розділу І збірника заокруглення суми платежу проведено при розрахунку кінцевого результату.

На нараховану плату за користування в сумі 166 601, 00 грн, податок на додану вартість (ПДВ) в розмірі 20 % становить 33 320, 20 грн, а тому сума платежу разом з ПДВ складає 199 921,20 грн.

Розрахунок збору за зберігання рухомого складу на своїх осях на місцях загального користування згідно накопичувальної картки форми ФДУ-92 №24030122:

вагони №№53239158, 58506320, 58506445, 58515545, 58519836, 58537457, 95581773, 95587804, 95588315, 95589859 були затримані згідно акта загальної форми № 256 від 22.02.2022 о 13:56 год, були оформлені та прийняті до перевезення 24.03.2022 о 15:08 год, загальний час затримки склав 721 год 13 хв, термін безоплатного зберігання - 1 доба згідно Розділу 7 «Правил перевезень вантажів залізничним транспортом України» частина 1, затверджених Наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 №644, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №866/5087.

Кількість діб затримки 721 год:24 год. = 30,041 = 31 доба, кількість діб, за яку справляється збір 31-1= 30 діб

Загальна ставка 5,9х10 вагонів х30 діб =1 770,00 грн, 1 770,00 грн х 3,023 ( коефіцієнт) = 5 350, 70 грн

Згідно п.5,4 розділу І Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язаними з ними послуги", заокруглення суми платежу проведено при розрахунку кінцевого результату.

Збір за зберігання вагонів №№53239158, 58506320, 58506445, 58515545, 58519836, 58537457, 95581773, 95587804, 95588315, 95589859 становить 5 350, 70 грн, податок на додану вартість (ПДВ) в розмірі 20 % становить 1 070, 14 грн, а тому загальна сума збору за зберігання вагонів складає 6 420,84 грн, разом з ПДВ.

Розрахунок за надання інформації про вантажі, що прибули на станцію призначення згідно накопичувальної картки форми ФДУ-92 №24030122:

відповідно до таблиці 3, п. 10 розділу III збірника за надання одержувачам інформації про вантажі, що прибули на їхню адресу на станції призначення стягується збір.

Зазначені вагони прибули на станцію Дубно 21.02.2022 о 19:59 год, відповідального працівника відповідача Хом`як Н. повідомлено телефоном 21.02.2022 о 20:40 год. Ставка збору становить 3,3 грн.

3,3 х 3,023 (коефіцієнт) = 9,975 = 10,00 грн.

Згідно п. 5,4 розділу І збірника заокруглення суми платежу проведено при розрахунку кінцевого результату.

Нараховано збір за повідомлення в сумі 10, 00 грн, податок на додану вартість (ПДВ) в розмірі 20 % становить 2, 00 грн, отже загальна сума збору складає 12,00 грн, разом з ПДВ.

Отже, разом нараховано платежі та збори в сумі 206 354,04 грн, разом з ПДВ.

Відповідач не визнавав суму заборгованості зазначену в відомості плати за користування вагонами ГУ-46 №01049040р та накопичувальній картці №24030122 і підписав їх із запереченнями та зауваженнями, що перешкоджає стягнути нараховану суму із особового рахунку відповідача.

Згідно п.7.1. договору усі спірні питання з виконання договору вирішуються шляхом переговорів, а у випадку недосягнення домовленості - у претензійно-позовному порядку.

20.09.2022 позивачем відповідачу була направлена претензія на всю суму заборгованості за №ДН-3-03/1101 у розмірі 206 354,04 грн.

17.10.2022 до позивача надійшла відповідь на претензію, де відповідач, частково визнав претензійні вимоги, зокрема, визнав плату користування вагонами на зберігання вантажу в період з 21.02.2022 по 23.02.2022 та з 18.03.2022 по 24.03.2022.

На підставі відомості №20109141р плати за користування вагонами від 20.10.2022, накопичувальної картки №20100418 від 20.10.2022 стягнуто відповідні суми: 52 204,80 грн та 1 712,28 грн, разом з ПДВ.

Отже, заборгованість у сумі 53 917,08 грн відповідачем визнана та задоволена на стадії досудового врегулювання.

Заборгованість у сумі 152 436,96 грн відповідач не визнав, що стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з п. 2.1.10. договору замовник зобов`язаний приймати подані за заявкою замовника власні вагони перевізника. Відмова замовника від прийняття власних вагонів перевізника допускається лише у випадках, якщо виключається можливість використання замовником таких вагонів для перевезення вантажу внаслідок їх технічної або комерційної непридатності, на підставі відповідних документів (форм ГУ-23, ВУ-23).

Якщо подання замовнику на його замовлення порожніх власних вагонів перевізника затримується з його вини, з нього стягується встановлена в п. 3.4. договору плата за користування власними вагонами перевізника за весь час затримки вагонів на станції призначення. Якщо замовник заявить про відмову від цих вагонів, плата за час затримки нараховується до моменту одержання відмови.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (ч. 1 ст. 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відтак, обов`язковою передумовою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є вчинення особою правопорушення у сфері господарювання та наявність вини особи, яка його порушила.

У господарському праві діє принцип вини зобов`язаної сторони, якщо не доведено протилежне. При цьому, за змістом ст. 614 Цивільного кодексу України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Як встановлено судом вище, 21.02.2022 порожні вагони №№53239158, 58506320, 58506445, 58515545, 58519836, 58537457, 95581773, 95587804, 95588315, 95589859 прибули на станцію Дубно Львівської залізниці під навантаження.

Однак, зазначені вагони були затримані на станції призначення в очікуванні вантажних операцій з 21.02.2022 20:40 год.

Відповідно до п. 8 Правил у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Як зафіксовано в актах загальної форми №256 та №410, вагони були затримані на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта. Вагони простоювали на коліях станції в очікуванні звільнення вантажного фронту. Час початку затримки 22.02.2022 13:56 год, час закінчення затримки вагонів 24.03.2022 15.08 год.

Отже, складеними актами підтверджується, і як вбачається з їх змісту, що затримка в поданні під навантаження порожніх вагонів відбулася з вини відповідача.

Відповідач, обґрунтовуючи відсутність підстав для стягнення з нього плати за користування вагонами, посилається на те, що в зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та запровадженням на всій території України воєнного стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, АТ «Українська залізниця» ввела обмеження перевезень всіх вантажів і порожніх вагонів з 24.02.2022, в тому числі в напрямку портів.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затверджено Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом від 28.02.2022 Торгово-промисловою палатою України, на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Статуту ТПП України, засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Отже, війська агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), а факт початку дії воєнного стану в Україні з 24.02.2022 є загальновідомим.

Відповідно до ст. 29 Статуту Укрзалізниця має право запроваджувати, за погодженням з Мінтрансом, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення.

24.02.2022 АТ «Українська залізниця» видало розпорядження №ЦЦО/99, яким введено обмеження перевезень, а саме: заборона приймання до перевезення всіх вантажів і порожніх вагонів до станцій призначення: Донецька Дон (48), КУП`ЯНСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-5 (5), СУМСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-3 (3), ХАРКІВСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-2 (2), КИЇВСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-1 (1), КОНОТОПСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-5 (5), КОРОСТЕНСЬКА ДИР.ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-4 (4), ОДЕСЬКА ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-1 (1), ПОРТ.ПРИПОРТ. ДИР. ЗАЛ. ПЕРЕВЕЗЕНЬ ДН-5 (5). Період дії обмеження: з 24.02.2022 до відміни.

Як зазначено відповідачем та перевірено судом, інформація щодо виданого розпорядження та його змісту міститься на сайті Укрзалізниці за посиланням: https://www.uz.gov.ua/cargo_transportation/electronic_transportation/conventions/.

Отже, суд приймає до уваги ту обставину, що відповідно до розпорядження №ЦЦО/99 від 24.02.2022, приймання до перевезення вантажу до станції призначення «Чорноморськ-Порт-експорт» Одеської залізниці, до якої відповідно до замовлення відповідача, повинні були бути доставлені вагони з вантажем, було заборонено.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що пунктом 2.1.10. договору передбачено не лише обов`язок відповідача прийняти подані за його заявкою вагони перевізника, а і передбачено право відповідача заявити про відмову від цих вагонів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України).

Отже, приймаючи до уваги те, що інформація про введенні обмеження щодо здійснення перевезень була оприлюднена та стала загальновідомою 24.02.2022, відповідач мав можливість реалізувати своє право, передбачене п. 2.1.10. договору, та заявити про відмову від вагонів починаючи з 24.02.2022, однак, як вбачається з матеріалів справи відповідач таким правом не скористався протягом 30 днів та лише 24.03.2022 вагони були перенаправленні на станцію Балин Південно-Західної залізниці.

Відповідно до п. 121 Статуту вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинним положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; в) у інших випадках, передбачених Правилами.

Пунктом 16 Правил користування вагонами передбачено випадки, за якими вантажовласники звільняються від сплати плати за користування вагонами, а саме: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі «Примітки» Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Жодна причина, за якою спірні вагони перебували на коліях, не підпадають під перелік, зазначений в п. 121 Статуту та п.16 Правил.

Також суд вважає безпідставними твердження відповідача про те, що введення перевізником тимчасових обмежень щодо станції призначення згідно із розпорядженням №ЦЦО/99 від 24.02.2022 є обставиною, яка є підставою для звільнення його від плати за користування вагонами, оскільки введення перевізником тимчасових обмежень щодо станції призначення є підставою для звільнення його від плати за користування вагонами лише у тому випадку, коли такі обмеження введені після прийняття перевізником вантажу до перевезення. Тоді як доказами, які містяться в матеріалах справи, підтверджується, що спірні вагони навіть не були прийняті відповідачем від позивача для навантаження, а отже вантаж не був прийнятий позивачем для перевезення.

При цьому відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження того, що перешкоджало йому забрати вагони зі станції Дубно протягом місяця чи перевезти вагони на іншу станцію на відстій.

Суд зазначає, що не є підставою для звільнення від плати за користування вагонами та зборів, введений в Україні воєнний стан, оскільки відповідач не довів яким чином саме ця обставина вплинула на неможливість виконання ним своїх зобов`язань за договором.

Додатково щодо погоджених умов договору в розрізі форс- мажору, суд зазначає таке.

Так, вказані господарські відносини склалися на підставі договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом за №31454383/2020-001 від 23.03.2020.

Відповідно до п. 6.2. та п.6.3. вказаного договору сторони погодили, що сторона, яка не може виконувати зобов`язання за договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 10 календарних днів з моменту їх виникнення, повідомити про це іншу сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів.

Так, відповідно до матеріалів справи відповідач направив позивачу листа - повідомлення за вих.№24/1 від 24.03.2022 в якому зазначив про настання форс - мажорних обставин, тобто через місць після їх настання.

Інших доказів повідомлення позивача про настання форс - мажорних обставин матеріали справи не містять та відповідачем таких доказів суду не надано.

За таких обставин, суд доходить висновку що відповідачем не було виконано обов`язку встановленого п.п. 6.2,6.3. договору, щодо повідомлення сторони про настання форс - мажору.

Отже, суд відхиляє як необґрунтовані і безпідставні посилання відповідача на форс - мажор та звільнення його від відповідальності у вигляді сплати нарахованого позивачем зборів та платежів.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для звільнення відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу плату за користування вагонами за спірний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміни його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.4. договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника.

Розмір плати за користування власними вагонами перевізника встановлюється відповідно до п. 3.4.2. договору (п. 3.4.1. договору).

Відповідно до п. 3.4.2. договору плата за користування власними вагонами перевізника визначається за кожен вагон відповідно до їх типу за формулою, визначеною в цьому пункті договору.

Згідно з п. 3.4.3. договору моментом початку відліку часу для нарахування плати за користування власними вагонами перевізника, визначеної в п. 3.4. договору, є момент передачі замовнику власних вагонів перевізника або початку затримки відповідно до Правил користування вагонами.

Облік часу користування, з метою визначення розміру плати за користування власними вагонами перевізника у випадках вказаних в п. 3.4. договору, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Застосування плати за користування власними вагонами перевізника в частині, що не визначена договором, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами.

Загальний час, за який нараховується та сплачується замовником плата за користування власними вагонами перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні замовника та час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.

Відповідно до п. 6 Правил час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування - вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій.

Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника (п.12 Правил).

Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується сума нарахованого позивачем збору, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Також, відповідачем і не подано контррозрахунку.

Дослідивши розрахунки зборів та плати за користування вагонами, які здійснені позивачем та додані до позовної заяви, суд дійшов до висновку, що вони є такими, що виконані у відповідності до норм чинного законодавства та обставин справи, є обґрунтованими та арифметично правильними, а відтак, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVIN OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. ) від 9 грудня 1994 року, серія A, 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen . ), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 152 436,96 грн боргу зі сплати зборів за зберігання вагонів і плати за користування вагонами.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Позивачем було подано клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору в розмірі 614,31 грн.

Окремо суд зазначає, що порядок та правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 4 Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст.4 зазначеного Закону визначений розмір ставок судового збору, що справляється за подання позовних заяв до господарського суду, за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем було заявлено одну вимогу майнового характеру в сумі 152 436,96 грн, отже, за подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 481, 00 грн.

Як убачається з матеріалів справи позивачем було сплачено за подання позовної заяви судовий збір за платіжним дорученням №85 від 21.10.2022 в розмірі 3 095,31 грн.

На підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, позивач має право на повернення судового збору в загальному розмірі 614,31 грн.

Зі змісту ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що рішення суду не є виконавчим документом, у зв`язку з чим, питання про повернення судового збору буде вирішено окремою ухвалою суду.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ ТРЕЙД» (01001, місто Київ, вулиця Шевченка Тараса, будинок 3, ідентифікаційний код 31454383) на користь Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Укрзалізниця" (79000, місто Львів, вулиця Гоголя, будинок 1, ідентифікаційний код 40081195) 152 436 (сто п`ятдесят дві тисячі чотириста тридцять шість) грн 96 коп. заборгованості та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань