ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Справа№ 910/4199/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

представники сторін у судове засідання 21.03.2023 не з`явились;

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022

у справі №910/4199/22 (суддя Алєєва І.В.)

за первісним позовом Приватного підприємства "Транс Логістик"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 47 267,62 грн.

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

до Приватного підприємства "Транс Логістик"

про визнання договору в частині недійсним.

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог

Приватне підприємство «Транс Логістик» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення 47 267, 62 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач за первісним позовом зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем за первісним позовом грошового зобов`язання за договором, встановленого рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/4339/21, позивач за первісним позовом має право на захист майнових прав та інтересів пов`язаних з відшкодуванням матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, на отримання компенсації (плати) від відповідача за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати позивачу, а також на нарахування пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Також 05.07.2022 Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до Господарського суду міста Києва із зустрічною позовною заявою до Приватного підприємства «Транс Логістик» про визнання договору в частині страхування транспортного засобу МAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 - недійсним.

В обґрунтування недійсності договору в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхова компанія посилається на те, що договір укладений з порушенням вимог статей 6, 16 Закону України «Про страхування», оскільки при його укладенні страхувальником не виконано обов`язку щодо надання страховику транспортного засобу для огляду та складання відповідного акта огляду транспортного засобу.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.10.2022 позовні вимоги за первісним позовом задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на користь ПП "Транс Логістик" - пеню у розмірі 9 559 грн. 55 коп., інфляційні витрати у розмірі 31 582 грн. 14 коп., 3% річних у розмірі 5 000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 2 481 грн. 00 коп. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено повністю.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду та межі апеляційного перегляду рішення суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" 16.11.2022 (згідно з відміткою відділення поштового зв`язку на конверті) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 скасувати та винести нове рішення, яким відмовити позивачу ПП "Транс Логістик" в задоволенні первісного позову у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія". Договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 в частині страхування транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнати недійсним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 залишено без руху та запропоновано скаржнику сплати судовий збір.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2023 було, зокрема, поновлено Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі № 910/4199/22; відкрито апеляційне провадження за поданою скаргою; призначено до розгляду апеляційну скаргу на 14.02.2023.

07.02.2023 від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який було прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України.

Розгляд справи відкладався, зокрема ухвалою від 14.02.2023 - на 21.03.2023.

В судове засідання 21.03.2023 представники сторін не з`явились. Водночас, 10.02.2023 через електронний суд надійшла заява позивача за первісним позовом про розгляд справи без участі його представника, вказана заява була задоволена судом апеляційної інстанції. Відповідач про час та місце судового повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення 13.03.2023 ухвали суду від 14.02.2023. Про причини неявки сторона не повідомила.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно - страхова компанія" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні первісного позову у повному обсязі та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Так, апелянт вважає, що оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням та встановленням обставин, що мають значення для справи, що обґрунтовується наступним.

Доводи апелянта в частині задоволення первісного позову зводяться до того, що судом першої інстанції невірно застосовано п.п. 11.4.9, 11.4.11 договору, а саме не встановлено моменту, з якого починається прострочення виконання зобов`язання відповідачем. За твердженням апелянта, суд першої інстанції стягнув штрафні санкції за договором, які частково не відповідають вимогам закону, що є порушенням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції, наведені в оскаржуваному рішенні, підтверджують обставини недійсності договору добровільного страхування в частині страхування спірного автомобіля. За твердженням апелянта, суд першої інстанції не надав жодної оцінки приховуванню страхувальником на момент укладення договору усієї інформації, пов`язаної з об`єктом страхування, необхідної для оцінки ризику та не врахував докази недобросовісності страхувальника під час дії договору.

В частині оскарження судових витрат на професійну правову допомогу апелянт зазначив, що судом стягнуто витрати на професійну правничу допомогу, яка не відповідає критерію реальності та розумності.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У поданому позивачем відзиві сторона заперечує проти доводів апеляційної скарги у даній справі, просить залишити її без задоволення з урахуванням наступного.

Так, оцінка доводам апелянта про ненадання застрахованого транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , для огляду при укладення договору страхування була надана судами під час розгляду господарської справи №910/4339/21. А, подаючи зустрічний позов у даній справі, ПрАТ «УПСК» фактично хоче переглянути висновки судів у названій справі. Водночас, обов`язок надання транспортного засобу для огляду перед укладенням договору страхування прямо не покладений на страхувальника, а у підпункті 16.1.11. договору страхування визначено, що акт огляду повинен містити підпис та печатку саме представника страховика (страхової компанії), відповідно дії щодо огляду транспортного засобу залежать виключно від страховика, а не навпаки.

Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом просить суд врахувати судову практику з аналогічного предмета спору - визнання аналогічного договору страхування, укладеного між сторонами даного спору, недійсним (постанова Верховного Суду від 17.10.2022 у справі №904/738/22, якими у задоволенні позову відмовлено).

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, 16.07.2019 між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - страховик) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (далі - страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 (з протоколом розбіжностей до нього) (надалі - «договір»), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням, визначеним у частині 1 договору наземним транспортним засобом та стаціонарно встановленим на ньому додатковим обладнанням.

Згідно з пунктом 1.1. договору останній укладено відповідно до діючого законодавства України, на умовах «Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)», затверджених Головою Правління АТ «УПСК» 31.03.2009 та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 за реєстраційним №0690302, зі змінами та доповненнями, що зареєстровані Національною комісією, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг за реєстраційним №0613106 від 16.04.2013 (далі за текстом - Правила страхування).

Страховик за договором здійснює виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається відповідно до умов, зазначених в частинах І та ІІ договору (пункт 3.2. договору).

Одним із ризиків, які є предметом страхування за договором, є пошкодження ТЗ та/або до внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 4.1.1 пункт 4.1. договору в редакції протоколу розбіжностей).

Страховик не відшкодовує витрати на усунення пошкоджень транспортного засобу, які мали місце в момент укладення цього договору та були зазначені в акті огляду (пункт 6.3. договору).

Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є, зокрема, відсутність акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування ТЗ (підпункт 16.1.11 пункту 16.1. договору в редакції протоколу розбіжностей).

Відповідно до підпункту 11.1.1. пункту 11 договору в редакції протоколу розбіжностей страхувальник має право отримати страхове відшкодування при настанні страхового випадку в порядку та на умовах, передбачених договором та згідно з підпунктом 11.2.1 пункту 11.2. договору страхувальник зобов`язується при укладанні договору надати достовірну інформацію страховику про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику і надалі інформувати про зміни умов експлуатації, зберігання та інше, що може вплинути на ступінь страхового ризику щодо транспортного засобу.

Згідно підпункту 11.4.1. пункту 11.4. договору зазначено, що страховик зобов`язується ознайомити страхувальника з умовами договору і Правилами страхування.

Підпунктом 13.1.1. пункту 13 договору закріплено перелік документів, які страхувальник зобов`язаний надати страховику при настанні страхового випадку за будь-яким ризиком.

Згідно з підпунктом 11.4.9. пункту 11.4. договору передбачено, що страховик зобов`язаний прийняти рішення про виплату (скласти страховий акт) страхового відшкодування або прийняти рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування в термін не пізніше 5 (п`яти) робочих днів від дати отримання страховиком всіх необхідних документів, зазначених в розділі 13 частини II цього договору, що підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитків.

У разі відмови у виплаті страхового відшкодування - протягом 10 робочих днів з дати прийняття рішення, страховик зобов`язаний письмово повідомити страхувальника з обґрунтуванням причин відмови (підпункт 11.4.10. пункту 11.4 договору).

Крім того, підпунктом 11.4.11. договору передбачено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування (страхової виплати) протягом 14 робочих днів від дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочки від суми страхового відшкодування за кожний день прострочки.

Згідно з умовами пункту 18.1. договору сторони несуть майнову відповідальність за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором шляхом сплати пені в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Згідно з умовами вищевказаного договору, а також додатку №26 від 27.12.2019 до нього, були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/4339/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022, встановлено факт належного виконання відповідачем умов Договору щодо виплати страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, а також стягнуто зі страхової компанії на користь Товариства страхове відшкодування у розмірі 143 607,44 грн.

Приватним виконавцем Дуткою І.В. відповідно до платіжного доручення №165 від 26.05.2022 здійснено на користь позивача погашення страхового відшкодування в розмірі 143 607,44 грн. за судовим рішенням у справі №910/4339/21.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір, укладений між сторонами, за своєю правовою природою є договором страхування.

Відповідно до частини 1 статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 990 ЦК України передбачено умови та порядок здійснення страхової виплати. Так, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Частиною 1 статті 991 ЦК України та частиною 1 статті 26 Закону України «Про страхування» передбачені випадки, коли страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати.

Перелік таких випадків не є виключним, оскільки, як передбачено частиною 2 статті 991 та частиною 2 статті 26 Закону України «Про страхування», договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як було зазначено вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2021 у справі №910/4339/21, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2022, встановлено факт належного виконання відповідачем умов Договору щодо виплати страхового відшкодування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу MAN TGM 18.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, а також стягнуто зі Страхової компанії на користь товариства страхове відшкодування у розмірі 143 607,44 грн.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи скаржника (відповідача за первісним позовом) про те, що страхувальником не було надано страховику всіх необхідних та передбачених договором документів для прийняття рішення про виплату (складення страхового акту), а тому такий обов`язок з виплати у страховика був відсутній, не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки, по-перше, наявність у ПрАТ «УПСК» такого обов`язку встановлена рішенням суду у справі №910/4339/21, яке набрало законної сили, а по-друге, рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування від 22.12.2020 № 1953 (т.1, а.с. 54) не було мотивоване посиланням на відсутність необхідних документів, перелік яких наведено у пункті 13.1. договору, для прийняття такого рішення, а базувалося виключно на нездійсненні огляду транспортного засобу саме при укладенні договору.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач своїми конклюдентними діями з надання відмови у виплаті страхового відшкодування підтвердив факт отримання таких документів з урахуванням відсутності жодних вимог про їх надання. За таких підстав, обов`язок відповідача з виплати страхового страхування настав відповідно до п. 11.4.9 договору.

Так, згідно з платіжним дорученням №165 від 26.05.2022 на користь Приватного підприємства «ТРАНС ЛОГІСТИК» перераховано грошові кошти у розмірі 143 607,44 грн. із зазначенням призначення платежу: «Заборгованість згідно наказу господарського суду м. Києва № 910/4339/21», що також підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження №б/н/1 від 26.05.2022 (т. 1, а.с. 30-31).

За положеннями статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Виходячи з положень статей 610, 611, 612 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, боржник є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18.

Частиною 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як вбачається з умов договору, зокрема з п. 18.1. договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більш подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з аналізу статей 612, 625 ЦК України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №917/1421/18, оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на позов про стягнення інфляційних втрат і процентів річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, враховуючи, що ПрАТ «УПСК» відмовило у виплаті страхового відшкодування ПП «Транс Логістик» листом від 22.12.2020 № 1953, у той час як у судовому рішенні у справі №910/4339/21 встановлено, що ПрАТ «УПСК» мало виплатити страхове відшкодування за відповідною подією, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість визначення ПП «Транс Логістик» періоду прострочення виплати страхового відшкодування з 23.12.2020.

Посилання скаржника на необхідність обрахування періоду прострочення з дня набрання рішенням суду у справі №910/4339/21 законної сили є безпідставними та суперечать вищенаведеним нормам договірного права, адже згідно статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем, у свою чергу, не надано суду контррозрахунку заявлених до стягнення сум пені, процентів річних та втрат від інфляції або заперечень щодо здійсненого позивачем розрахунку.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про його обґрунтованість, у зв`язку з чим судом правомірно стягнуто з відповідача 3% річних у розмірі 6 125,95 грн, інфляційні втрати у розмірі 31 582,14 грн. та пеню у розмірі 9 559,55 коп. А тому доводи апелянта в цій частині відхиляються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення суду першої інстанції.

Водночас, щодо вимог за зустрічним позовом, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про страхування» договір страхування вважається недійсним з моменту його укладання у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно з частиною 1 статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

До зустрічної позовної заяви ПрАТ «УПСК» долучило Правила добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного), затверджені головою правління ПрАТ «УПСК» 31.03.2009 та зареєстровані Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 за №0690302 (т. 1, а.с. 140-175, надалі - Правила).

Згідно з пунктом 2.1. названих Правил договори добровільного страхування ТЗ та/або встановленого на них додаткового обладнання, які знаходяться у технічно справному стані укладаються згідно з цими Правилами. Конкретні умови страхування визначаються при укладанні договору страхування відповідно до законодавства.

Пунктом 8.1. Правил визначено, що договір страхування укладається на підставі письмової заяви страхувальника на страхування ТЗ. При заповненні бланку заяви страхувальник зобов`язаний відповісти на всі запитання, зазначені в заяві. Розмір страхового платежу визначається на підставі інформації зазначеної в заяві. Заповнення заяви не зобов`язує страхувальника та страховика укладати договір страхування. Не допускається укладання договору страхування на підставі усної заяви. Обов`язковою умовою є огляд страховиком ТЗ. В разі, якщо окремі умови договору страхування не узгоджуються із положеннями цих Правил - застосовуються умови, визначені сторонами договору страхування.

Для укладення договору страхування страхувальник пред`являє страховику такі документи: документ про реєстрацію ТЗ, документ що підтверджує вартість ТЗ (довідка-рахунок, митна декларація тощо), документ що підтверджує вартість додаткового обладнання. Страхувальник-фізична особа надає паспорт, ідентифікаційний код, а юридична особа - довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Державного комітету статистики України. Якщо страхувальник не є власником ТЗ, він також повинен пред`явити документ, що надає йому право користування цим ТЗ (пункт 8.2. Правил).

Згідно з пунктом 8.3. Правил страхування при страхуванні ТЗ, перед укладанням, поновленням чи зміною умов договору страхування страхувальник зобов`язаний надати страховику ТЗ та додаткове обладнання для огляду.

З огляду на викладене вище, огляд транспортного засобу обов`язково передує укладенню договору страхування, при тому, що в переліку пункту 8.2. Правил страхування немає такого документу як акт огляду транспортного засобу.

При цьому, як вірно зазначає ПрАТ «УПСК», вимоги щодо проведення огляду транспортного засобу та складення відповідного акту огляду мають на меті визначення стану транспортного засобу для наступного встановлення розміру збитків у разі настання страхового випадку та є способом захисту від здійснення необґрунтованих виплат, пов`язаних з пошкодженнями транспортних засобів, що мали місце до укладення договору. Виконання зазначеної умови укладення Договору страхування не залежить від поведінки лише страховика або страхувальника, натомість є результатом узгоджених дій сторін договору. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2021 у справі №910/4296/21 та у постанові від 06 грудня 2022 року у справі № 904/738/22).

Відповідно до пункту 2.3. Правил страховик має право відмовитись від укладання Договору страхування без пояснення причин, а також якщо ТЗ: має механічні та/або корозійні пошкодження кузову та лакофарбового покриття; знаходиться в експлуатації більше восьми років; не зареєстрований належним чином в Державтоінспекції або відповідними державними органами; технічно несправний або не пройшов технічний огляд у встановлений чинним законодавством строк.

Згідно з підпунктом 9.4.1. пункту 9.4. договору страхувальник має право на отримання від страховика будь-якої інформації, що стосується Правил і умов укладеного з ним договору страхування.

Кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію. При встановленні наявності обману суд має враховувати стандарт поведінки розумного учасника обороту, який наділений схожими характеристиками зі стороною - учасником відповідних правовідносин. Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти оцінки ризиків від дій, які передують укладенню угоди, є зовсім іншими, аніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або страхова компанія та споживач послуг страхування. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (пункти 36, 37 постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/17876/19).

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що страховик перед укладенням договору правом, передбаченим Правилами, не скористався, не запросив відповідні документи (акти огляду) і на власний ризик уклав договір, незважаючи на те, що за Правилами страхування огляд транспортного засобу має здійснюватися перед укладенням договору. Після укладення договору страховик отримував страхові платежі, і не звертався з вимогою до страхувальника надати для огляду застраховані транспортні засоби після укладення договору. Тоді як, діючи добросовісно і розумно, страховик мав би направити повідомлення про необхідність проходження огляду застрахованого транспортного засобу чи відмовитися від отримання страхових платежів.

Отже, з урахуванням поведінки сторін щодо процедури укладання договору Правила страхування надають ПрАТ «УПСК» право вимагати (пункт 9.2.18. Правил) у страхувальника проведення огляду транспортного засобу перед укладенням договору, а чинне законодавство, в тому числі пункт 2.3. вказаних Правил не забороняє страховику відмовити особам, які до нього звертаються, в укладенні договору страхування без пояснення причин, зокрема, у разі відмови в наданні транспортного засобу для огляду, у зв`язку з чим вибірковість складення відповідачем актів огляду транспортних засобів за договором не приймається судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду у частині відмови у задоволенні зустрічного позову.

Однак, враховуючи надані відповідачем за первісним позовом докази, задля підтвердження зазначених стороною обставин, суд апеляційної інстанції вказує, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ПрАТ «УПСК» до ПП «Транс Логістик» з вимогою надати транспортний МAN TGM 18.240, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , для огляду з метою подальшого складення акту, а у страхувальника фактично відсутній обов`язок надавати такий Акт огляду самостійно, оскільки останній не значиться в переліку документів згідно з пунктом 8.2. Правил.

Водночас, матеріали справи не містять доказів відмови (ухилення) страхувальника (позивача) від надання транспортного засобу МAN TGM 18.240, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , для огляду, у зв`язку з чим такі доводи відповідача є необґрунтованими.

При вирішенні зустрічного позову судом прийнято до уваги фактичне виконання сторонами умов Договору, в тому числі, в оспорюваній частині, а саме укладання ПрАТ «УПСК» останнього при нескладеному акті огляду, сплата позивачем страхових платежів та прийняття таких платежів страховиком. Відповідач отримував страхові платежі та не звертався з вимогою до страхувальника надати для огляду застраховані транспортні засоби після укладення договору, що також є незабороненим, враховуючи правовідносини, які склалися між сторонами.

Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Цей висновок був застований у пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.08.2021 у справі №461/9578/15-ц (провадження №14-175 цс 20).

Більше того, відповідно до статті 989 Цивільного кодексу України, статті 21 Закону України «Про страхування» обов`язки страхувальника визначаються законом та умовами договору. За договором такий обов`язок як надання транспортного засобу для огляду перед укладанням договором, так і складання акта прямо не покладений на страхувальника. При цьому у підпункті 16.1.11. договору застережено, що акт огляду повинен містити підпис та печатку саме представника страховика (відповідача). Отже за умовами договору підписання акта огляду транспортного засобу залежить від страховика (відповідача), а не навпаки.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи повноваження страховика при укладанні оспорюваного договору та відповідні дії сторін з приводу його виконання, враховуючи свідомий характер таких дій з боку сторін, що також відобразилося у виконанні умов договору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав, передбачених чинним законодавством України для визнання договору добровільного страхування наземного транспорту від 16.07.2019 №078999/920/190001043 у частині страхування транспортного засобу МAN TGM 18.240, державний номер НОМЕР_1 , недійсним на підставі вимог, передбачених частиною 1 статті 203 ЦК України. А тому апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції через необґрунтованість.

Також відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з нього витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 5 000,00 грн, посилаючись на те, що таке рішення не відповідає вимогам статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 123, частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктом 2 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Матеріалами справи підтверджується, що 08.02.2019 між Адвокатським об`єднанням «Альянс» та ПП «Транс Логістик» (клієнт) був укладений договір про надання правової (правничої допомоги) №08/02-19/5, за змістом якого об`єднання зобов`язується надавати клієнту правову (правничу) допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі, а клієнт зобов`язується приймати та оплачувати надану об`єднанням правничу допомогу на умовах та у порядку, зазначених у цьому договорі.

Додатковою угодою від 27.05.2022 до договору клієнт доручив, а об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати правову (правничу) допомогу (послуги), які передбачені п.п. 1.1 та 1.2 договору у даній справі між ПП «Транс Логістик» та ПАО «УПСК» щодо стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних за неналежне виконання договору добровільного страхування наземного транспорту №078999/920/190001043 від 16.07.2019 та додатку №26 від 27.12.2019 щодо вчасної виплати страхового відшкодування по автомобілю МAN TGM 18.240, у розмірі 47 267, 62 грн.

06.10.2022 сторони склали та підписали акт здачі-приймання наданих послуг, за змістом якого адвокатом були надані клієнту послуги згідно детального опису робіт (наданих послуг, т. 2 а.с. 111) на загальну суму 5 000,00 грн.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Дослідивши подані позивачем за первісним позовом докази, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у відповідності до частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування чи зміни рішення Господарського суду міста Києва в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Скаржником в апеляційній скарзі не доведено суду належними та допустимими доказами, що розмір заявлених та присуджених до стягнення з нього витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), або є штучно завищеним.

А тому апеляційну скаргу у даній справі слід залишити без задоволення як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки останнє було прийнято з дотриманням вимог ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог за первісним позовом та безпідставність зустрічним вимог у даній справі.

Таким чином, на підставі ст. 2, 74-80, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, ч. 4 ст. 240, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/4199/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2022 у справі №910/4199/22 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення, зупиненого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2023.

5. Матеріали справи № 910/4199/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 03.04.2023 з урахуванням перебування головуючого судді Коротун О.М. на лікарняному з 23.03.2023 по 27.03.2023 та з 28.03.2023 по 31.03.2023 у відпустці.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім