ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

29.03.2023м. ХарківСправа № 922/1128/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

розглянувши заяву про видачу судового наказу

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», місто Київ,
боржник Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Харківська область, місто Люботин,

ВСТАНОВИВ:

Як стверджує заявник, Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», боржник, ОСОБА_1 , свої зобов`язання щодо розрахунків за договором про надання кредиту № 121514-ХВ1-003 від 30 червня 2021 року, не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 57 502,85 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 31 474,12 грн., суми прострочених платежів по відсоткам 26 028,73 грн.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, враховуючи наступне.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з заяви, 30 червня 2021 року заявником направлено боржнику пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту № 121514-ХВ1-003. Цього ж дня боржник прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту № 121514-ХВ1-003 на умовах визначених офертою. Заявником направлено боржнику через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-4570 на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено боржником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 30 червня 2021 року між заявником та боржником було укладено договір про надання кредиту № 121514-ХВ1-003, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору, заявник надає боржнику грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності (надалі Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит фізичним особам-підприємцям (надалі Правила, а разом Договір). Згідно з умовами Договору сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0,86557863 процентів за кожен день користування Кредитом. Заявником було перераховано на користь боржника грошові кошти у сумі 100 000,00 грн., які для боржника виступають Кредитом. 09 вересня 2021 року між заявником та боржником укладено Додаткову угоду №1 до Договору № 121514-ХВ1-003 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику додатково кредит в сумі 32 000,00 грн. Комісія пов`язана з наданням додаткового кредиту 4 800,00 грн.

Як вбачається з наданого заявником розрахунку заборгованості, боржником було сплачено 235 628,70 грн., з яких 100 525,88 грн. були зараховані для погашення основного тілу Кредиту, 115 302,82 грн. спрямовані на погашення відсотків за користування, а 19 800,00 грн. на погашення комісії.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, відсотки за своєю правовою природою хоча й виникають з договору, однак не є основною грошовою заборгованістю за договором, а є відповідно нарахуваннями за користування кредитними коштами та видом санкції у разі неналежного виконання зобов`язання. Відтак, заявлені вимоги про стягнення суми прострочених платежів по відсоткам 26 028,73 грн. не відповідають вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України. Заявлена до стягнення заборгованість є частиною заборгованості за договором та містить додаткові нарахування, що потребує здійснення розрахунку і перевірки його обґрунтованості як щодо самої заявленої до стягнення частини заборгованості, так і проведеного нарахування на таку заборгованість, що в межах наказного провадження не передбачено з огляду на ч. 1 ст. 148 та п. 7 ч. 1 ст. 155 Господарського процесуального кодексу України. Також серед наведених в ст. 150 Господарського процесуального кодексу України вимог до оформлення заяви про видачу судового наказу не передбачено надання розрахунку вимог і розуміється, що про заборгованість безпосередньо має бути зазначено в договорі.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику заявника та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. При вирішенні питання можливості задоволення заяви та видачі судового наказу, з боку суду підлягає дослідженню наявність суб`єктивного права у заявника на стягнення заявлених коштів, а саме можливість нарахування кредитором відповідних сум в силу договору та закону, відсутність прямої забори законодавства такого нарахування з огляду на специфіку стану боржника (безпосередньо місцезнаходження боржника), надані стороною докази виконання боржником кредитного зобов`язання та відсутність доказів заперечення відповідного нарахування з боку боржника.

Суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги не є безспірними, суми стягнення чітко не передбачені Договором кредиту, а для встановлення об`єктивності та правильності нарахування сум суд має перевірити їх розрахунок, що в межах наказного провадження є неможливим. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 153 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу. На підставі цього, встановлено, що заява не відповідає статті 148 ГПК України, а отже є підстави для відмови у видачі судового наказу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 153 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 147-156, 233-236 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області,-

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» у видачі судового наказу.

Повідомити заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду відповідно до статей 255-257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень кодексу.

Копію ухвали надіслати заявникові.

Ухвалу підписано 29 березня 2023 року.

СуддяКалініченко Н.В.