ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 р. Справа № 910/5852/22

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С.М., при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали

за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм", бульвар Тараса Шевченка, 3, м. Київ, 01004,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР", вул. Європейська, 60а, м. Полтава, 36002,

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" про стягнення 2 448 047,19 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2022 року дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

02.08.2022 позивачем подано заяву про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 року позовну заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" про стягнення 2 448 047,19 грн. з доданими до неї матеріалами передати до Господарського суду Полтавської області (36000, Полтавська область, м. Полтава, вулиця Зигіна, 1).

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.102022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" про стягнення 2 448 047,19 грн. Постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання 11.10.2022 року на 10:30.

Ухвалою суду від 11.10.2022 року підготовче засідання у даній справі відкладено на 01.11.2022 року на 11:15.

28.10.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 26.10.2022 року (вх. № 8042), у якому він проти позову заперечує у повному обсязі та просить стягнути з позивача понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 22.11.2022 року відкладено підготовче засідання у даній в справі на 20.12.2022 р. на 10:45 та зобов`язано позивача, повторно, надати відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 166 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач вимоги ухвали суду не виконав, відповідь на відзив суду не надав.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі № 910/5852/22, призначити справу до судового розгляду по суті на 24.01.2023 року на 10:45.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 24.01.2023 року відкладено розгляд справи по суті на 21.02.2023 року на 10:45.

У зв`язку із перебуванням на навчанні судді Білоусова С.М. засідання суду в цей день не відбулося.

Ухвалою суд від 27.02.2023 року призначено розгляд справи по суті на 21.03.2023 року на 10:15. Явку представників сторін в судове засідання суд обов`язковою не визнав.

20.03.2023 року відповідач подав заяву до суду про зміну своєї юридичної адреси.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

14 травня 2019 року між Департаментом комунальної власності м. Києва, КП "Київкінофільм" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" (орендар) було укладено трьохсторонній договір № 2974 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. зареєстрований в реєстрі за № 420 (надалі - договір оренди № 2974).

За вказаним договором орендодавець на підставі рішення конкурсної комісії з питань оренди майна територіальної громади міста Києва Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 15.04.2019 року протокол № 60 передає ТОВ "СІНЕМА-ЦЕНТР" об`єкт оренди - нежитловий будинок, загальною площею 7 376,30 кв.м., в тому числі підвал - 649,20 кв.м., цоколь - 1 805,90 кв.м, 1 поверх - 2 096,70 кв.м., 2 поверх - 1982,90 кв.м., 3 поверх 841,60 кв.м. за адресою: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, буд. 19 літера А для організації кінопоказів відповідно до умов цього договору (п. 1.1, п. 2.1. договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов укладеного договору 13 червня 2019 року за актом приймання - передачі орендованого нерухомого майна ТОВ "СІНЕМА-ЦЕНТР" було передано нежитлові приміщення будівлі - кінотеатру Київ в орендне користування в повному обсязі.

Укладеним договором оренди № 2974 сторони погодили, зокрема, наступне:

- орендна плата визначена за результатами конкурсу, затвердженими протоколами засідання конкурсної комісії від 15.04.2019 і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2019 р.: 287,31 грн. за 1 кв.м., в цілому складає 2 119 253 грн. 00 коп. (п. 3.1. договору);

- орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства - балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання - передачі (п. 3.6. договору);

- орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 5 числа поточного місяця за поточний місяць (п. 3.7. договору);

- орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 4.2.3. договору);

- усі зміни та доповнення до цього договору мають оформлятися в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами, та нотаріального посвідчення (п. 9.2. договору).

При цьому позивач наголошував на тому, що на підставі звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" від 27.11.2019 року № 197/1 директором Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Гузем А.А. було видано наказ від 04.11.2019 року № 507 "Про проведення перевірки стану використання об`єкта оренди".

На виконання наказу від 04.11.2019 року № 507 "Про проведення перевірки стану використання об`єкта оренди" уповноваженою комісією 05.12.2019 року було складено Акт "Про призупинення виконання сторонами своїх зобов`язань по договору про передачу майна територіальної громади внаслідок неможливості використання орендарем об`єкта оренди" (надалі - Акт від 05.12.2019 року).

Відповідно до складеного комісією акту від 05.12.2019 року було встановлено: п. 1 Під час обстеження було встановлено, що унаслідок об`єктивних обставин, за які орендар не відповідає, (непридатність об`єкта оренди свої технічним станом до використання за призначенням, зайняття частини об`єкта оренди іншими суб`єктами господарювання), Орендар не може використовувати об`єкт оренди відповідно до умов господарського договору; п. 2 На підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, а також рішення постійної комісії з питань власності (п. 10 Протоколу № 5/31 від 11.12.2018 року), зупинити виконання сторонами зобов`язань по господарському договору, у частині нарахування та сплати орендної плати з 01.12.2019 року.

З 01.12.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" припинило виконання договірних зобов`язань за договором оренди № 2974 зі сплати орендної плати позивачу.

Крім цього, позивач посилається на те, що хоч комісією було встановлено факт непридатності об`єкта оренди за своїм технічним станом до використання за призначенням, сторони договору не уклали додаткової угоди про зміну господарських зобов`язань в частині сплати орендної плати.

Також звертав увагу, що на виконання п. 127 постанови КМУ № 483 від 03.06.2020 року зменшення орендної плати або тимчасове (на період існування обставин, зазначених у підпунктах а - г підпункту 3 цього пункту) звільнення орендаря від сплати орендної плати здійснюється за рішенням орендодавця на підставі заяви орендаря, до якої додані документи, що підтверджують існування відповідних обставин, або на підставі рішення суду.

А тому на думку позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" як орендар приміщення не звільняється від обов`язку зі сплати орендної плати з 01.12.2019 року, а тому останні безпідставно перестав виконувати умови договору договір оренди № 2974 , що передбачають сплату орендних платежів.

З огляду на викладені обставини, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про стягнення з Товариство з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" заборгованості з орендної плати в сумі 2 448 047,19 грн.

Відповідач позов не визнав, та у своєму відзиві на позов просив суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої заперечення наступним.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" визнав факт укладення з позивачем договір оренди № 2974 від 14.05.2019 року з Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендар) та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" (балансоутримувач).

На виконання умов п. 1.1., 2.1. Договору оренди № 2974 позивач передав відповідачу нежитловий будинок адресою: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 19 літер «А» загальною площею 7 376,30 кв.м., в тому числі підвал - 649,20 кв.м., цоколь - 1 805,90 кв.м, 1 поверх - 2 096,70 кв.м., 2 поверх - 1982,90 кв.м., 3 поверх 841,60 кв.м. для організації кінопоказів відповідно до умов цього Договору (далі також Цільове призначення).

Зокрема, у відзиві на позов зазначає, що укладеним договором оренди № 2974 сторони погодили, що стан Об`єкта оренди на дату передачі його Орендареві визначається в акті приймання-передачі за узгодженим висновком Балансоутримувача і орендаря (п. 2.4. Договору).

Так, 13 червня 2019 року сторони договору оренди № 2974 підписали акт приймання-передачі орендованого нерухомого майна (далі Акт). В пункті 2 Акту визначено наступне: в зв`язку із виявленими при обстеженні множинними недоліками стану нежитлової будівлі та її елементів (включаючи інженерні системи, архітектурно-конструктивні елементи, як зовнішні, так і внутрішні), з метою встановлення прихованих недоліків та кваліфікованого складання актуальних станом на червень 2019 року підсумкових документів за встановленою формою, Орендар повинен надати Орендодавцю, зокрема, такі документи, які з моменту їх надання вважаються невід`ємною частиною Акту:

- звіт про первинне обстеження систем протипожежного захисту, щодо працездатності та їх відповідності діючим нормам… (виконавець ТОВ «АСК-ПРОФІ») (далі Звіт про пожежний стан);

- звіт «Науковий аналіз, проведення обстеження та визначення технічного стану будівлі кінотеатру… (виконавець Підприємство Української академії наук «Науково-дослідний інститут інноваційного будівництва (ПУАН НДІ Інбуд) (далі Звіт про стан будівлі).

У Звіті про пожежний стан від 19 червня 2019 року встановлена невідповідність Об`єкту оренди протипожежним нормам та визначено першочергові заходи, які необхідно здійснити.

У Звіті про стан будівлі від 24 червня 2019 року також зафіксовано значну кількість недоліків Об`єкту оренди, що не дозволяють експлуатацію.

23 липня 2019 року ПУАН НДІ Інбуд (виконавець Звіту про стан будівлі) направив сторонам Договору, а також Головному управлінню Держпраці у Київській області та Головному управлінню ДСНС у м. Києві лист № 19/07/23, яким додатково повідомив про виявлені недоліки Об`єкту оренди. В цьому листі, зокрема, вказано таке: з урахуванням функціонального призначення та цільового призначення оренди об`єкт в тому числі не відповідає вимогам ДБН В.2.2-16-2005 «Культурно-видовищні та дозвіллєві заклади». Виходячи з наведеного, будівля не може експлуатуватися за призначенням чи повинна бути пристосована до нових умов у формі реконструкції окремих частин об`єкту, на період якої забороняється експлуатація.

Крім цього, відповідач посилається на те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києві від 30.01.2020 року у справі №640/22021/19 за позовом ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві повністю зупинено роботу Об`єкту оренди шляхом опечатування (опломбування) вхідних дверей та відімкнення від джерел живлення.

Відповідачем не заперечується та обставина, що 05 грудня 2019 року комісія у складі представників сторін за Договором оренди № 2974, із залученням експертів, здійснила обстеження Об`єкту оренди, за результатами якого складено акт про зупинення виконання сторонами своїх зобов`язань по Договору оренди, в якому визначено, що унаслідок об`єктивних обставин, за які Орендар не відповідає (непридатність Об`єкта оренди за своїм технічним станом до використання за призначенням, заняття частини Об`єкта оренди іншими суб`єктами господарювання), Орендар не може використовувати Об`єкт оренди відповідно до умов Договору оренди.

При цьому, позивач наголошував на тому, що листами від 02.12.2021 року вих. № 73 та від 11.04.2022 р. вих. № 40 відповідач повідомив про припинення Договору оренди № 2974, чим повністю виконав зі свого боку договірні положення (п. 9.4, 9.7 Договору). На вищевказані листи від 21.12.2021 р. № 062/05-21-8127 та від 26.04.2022 р. №062/05-19-1574, на думку відповідача, достовірно свідчать про те, що орендодавець не заперечував проти припинення Договору оренди № 2974.

Листом від 19.05.2022 року № 062/05-15-1731 орендодавець додатково достовірно підтвердив дострокове розірвання Договору оренди № 2974.

Крім того, 03.06.2022 року сторонами було підписано акт приймання-передачі орендованого нерухомого майна, відповідно до якого орендар повернув орендодавцеві об`єкт оренди. Тобто, договірні відносини сторін припинено.

Однієї із підстав відмови у задоволенні позову, на думку відповідача є те, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" не може бути позивачем у даній справі, так як, виходячи зі змісту Статуту Київкінофільм, останнє може мати статус позивача в судах виключно у випадку захисту своїх (власних) прав (саме як юридичної особи), або у передбачених законодавством України інших випадках. В даному ж випадку, відповідно до умов Договору Позивач в договірних орендних правовідносинах виступав Підприємством-Балансоутримувачем, а не Орендодавцем.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Порядок укладення, зміни, припинення та виконання договору оренди державного майна регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Частинами 1 та 4 ст. 285 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частиною 6 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 910/7495/16, правовідносини у якій виникли з орендних відносин, зазначено, що згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Отже, наведена норма права визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що відсутність у ч. 6 ст. 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

У постанові Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 915/1046/19 про стягнення коштів за неналежне виконання умов договору оренди індивідуально визначеного майна, яке належить до державної власності, також зазначено, що ч. 6 ст. 762 ЦК України регулює дії сторін у випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає, а саме звільняє його від обов`язку вносити орендну плату за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини. Суд дійшов висновку, що у випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає (ч. 6 ст. 762 ЦК України), він звільняється від обов`язку вносити орендну плату, який покладено на нього ч. 3 ст. 18 та ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» на весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини. Тобто орендодавець не має права вимагати від орендаря сплачувати орендну плату за договором оренди державного майна за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане орендарем, через обставини, за які він не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 767 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.

Відповідно до ст. 784 Цивільного кодексу України наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймодавець передав річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі; 2) наймодавець не виконує свого обов`язку щодо проведення капітального ремонту речі.

Згідно правових висновків, наведених у постанові Верховного суду у справі №905/1510/17 від 11.07.2018 року, при оцінці обставин, які унеможливлюють використання майна та за які наймач не відповідає, презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили чи у зв`язку з природними властивостями майна, що є об`єктом оренди тощо.

Якщо у погіршенні цього майна або у створенні гірших умов користування ним винні обидві сторони за договором, розмір орендної плати також може бути зменшений, але лише у частині, яка відповідає вині орендодавця у зменшенні можливості користуватися майном.

Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї ж норми Закону він вправі порушувати питання і про повне звільнення його від внесення орендної плати. Такими обставинами можуть бути, зокрема, здійснення капітального ремонту (якщо його повинен робити орендодавець), прострочення орендодавцем надання майна орендареві, наявність у майні недоліків, які виключали його використання за призначенням, тощо. У разі коли за відповідний період часу, протягом якого орендоване майно не використовувалось, орендну плату було внесено, орендар вправі вимагати її повернення.

Обов`язок підтвердити належними та допустимими доказами неможливість використання об`єкту оренди за його цільовим призначенням через обставини за які він не відповідає лежить на орендареві.

Судом встановлено, що не заперечувалося сторонами справи, що відповідач фактично з моменту передання йому нежитлового приміщення на виконання умов договору оренди № 2974 за адресою: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 19 літер «А» загальною площею 7 376,30 (сім тисяч триста сімдесят шість цілих три десяті) кв.м., для організації кінопоказів відповідно до умов цього Договору, фактично не міг використовувати об`єкт оренди за цільовим призначенням.

Так, в обґрунтування своїх доводів щодо неможливості використання орендованого майна за договором оренди № 2974 відповідачем до матеріалів справи надано докази:

- акт приймання-передачі орендованого нерухомого майна від 13.06.2019 року (додаток 9 до позовної заяви), в якому прямо зазначено (п. (2) Акту) про те, що в зв`язку із виявленими при обстеженні множинними недоліками стану нежитлової будівлі та її елементів (включаючи інженерні системи, архітектурно-конструктивні елементи, як зовнішні, так і внутрішні), з метою встановлення прихованих недоліків та кваліфікованого складання актуальних станом на червень 2019 року підсумкових документів за встановленою формою, Орендар повинен надати Орендодавцю, зокрема, такі документи, які з моменту їх надання вважаються невід`ємною частиною Акту: 1) звіт про первинне обстеження систем протипожежного захисту, щодо працездатності та їх відповідності діючим нормам… (виконавець ТОВ «АСК-ПРОФІ»); 2) звіт «Науковий аналіз, проведення обстеження та визначення технічного стану будівлі кінотеатру… (виконавець Підприємство Української академії наук «Науково-дослідний інститут інноваційного будівництва (ПУАН НДІ Інбуд);

- акт № 797 від 24.09.2019 року з якого вбачається, що під час здійснення перевірки встановлено, що об`єкт перевірки - приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР" експлуатується з порушенням правил та норм пожежної та техногенної безпеки, які створюють загрозу життю і здоров`ю людей;

- акт про зупинення виконання сторонами своїх зобов`язань по договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду у частині нарахування та сплати орендної плати внаслідок неможливості використання Об`єкта оренди від 05.12.2019 р. В абз.14 стор. 2 даного Акту, якого відповідач вказує на те, що скриті недоліки, які були виявлені після передачі Орендарю Об`єкта оренди, не дають можливості використовувати Об`єкта оренди з метою, визначеною у Договорі для організації кінопоказів, через обставини за які орендар не відповідає.

Також, в матеріалах справи міститься листування сторін, дослідженням якого встановлено, що про факт неможливості використання орендованого приміщення.

Зокрема, листом № 062/03/19-4642 Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.07.2019 р., як сторона договору, підтверджує неможливість використання об`єкту оренди, зазначаючи наступне: тобто, за таких обставин, розпочинати експлуатацію Об`єкту (як повністю так і частково) за цільовим використанням, яке зазначене в договорі оренди організація кінопоказів, було неможливо із самого початку строку оренди.

Знову ж таки, листом № 197/1 від 27.11.2019 року відповідач намагався вжити заходів до відновлення стану будівлі за власний рахунок, пропонуючи унормувати дані відносини шляхом укладення відповідних змін до Договору оренди від 14.05.2019 р. № 297. Проте, його намагання залишилися лише пропозицією без належного інших сторін договору оренди № 2974.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, а стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (постанови Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі № 910/17876/19, від 31.03.2021 року у справі № 910/17881/19, від 08.12.2021 року у справі № 910/5953/17, від 15.12.2021 року у справі № 910/4908/21 тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова КГС ВС від 26.11.2019 року по справі № 922/643/19).

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова КГС ВС від 10.12.2019 року по справі № 910/6356/19).

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 року по справі № 916/1041/17).

У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів

Так, судом в даній справі встановлено, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа № 640/22021/19 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінема-Центр" про застосування заходів реагування

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2020 року у справі № 640/22021/19, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2020 року позов ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві було задоволено повністю та застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи приміщень Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінема-Центр" (адреса: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 146, ідентифікаційний код - 33835003), яке здійснює господарську діяльність: вул. Велика Васильківська, 19, літера А, у Печерському районі м. Києва, до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки, шляхом опечатування (опломбування) вхідних дверей та відімкнення від джерел живлення.

Зазначеним рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.01.2020 року було встановлено, що в приміщені по вул. Велика Васильківська, 19, літера А, у Печерському районі м. Києва ГУ Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві внаслідок проведеної перевірки відповідача 23.09.2019 року, тобто з моменту передання майна в оренду минуло всього 3 (три місяці) були виявили наступні порушення:

1) висота проходів на шляхах евакуації менше 2-х метрів - при недотриманні вимог до шляхів евакуації та евакуаційних виходів (висоти евакуаційного виходу) може призвести до перешкоджання евакуації людей, та створить загрозу їх життю та/або здоров`ю;

2) стіни та покриття підлоги на шляхах евакуації та в глядацьких залах оздоблені горючими матеріалами - при оздобленні стін, стелі, підлоги на шляху евакуації матеріалами з вищою пожежною небезпекою ніж нормовані може призвести до легкого займання, швидкого горіння, з високою димоутворювальною здатністю та за токсичністю продуктів горіння - надзвичайно небезпечними, що в свою чергу перешкоджає евакуації людей, сприяє затору людського потоку та збільшення часу евакуації, збільшує час впливу небезпечних факторів пожежі на людину та створює загрозу життю та/або здоров`ю людей в будівлі;

3) у залах для глядачів ширина дверних отворів менше 1,2 м - наявність даного порушення збільшує час для евакуації людей з приміщення, що в свою чергу збільшує ризик отримання травм під час вимушеної екстреної ситуації;

4) ширина проходів на шляхах евакуації менше 1-го метру - наявність даного порушення збільшує час для евакуації людей з приміщення, що в свою чергу збільшує ризик отримання травм під час вимушеної екстреної ситуації;

5) на перепадах висот шляхів евакуації більше 0,05 м не виконані пандуси з нахилом 1:6 - наявність даного порушення перешкодить швидкій та безпечній евакуації людей з приміщення під час пожежі;

6) виходи з кінопаратних не виконані назовні або на сходову клітку, що має вихід назовні (влаштовані через глядацькі зали) - наявність даного порушення унеможливить швидку та безпечну евакуацію людей з приміщення під час виникнення пожежі, що створює загрозу життю людей;

7) під сходовою клітиною, влаштоване підсобне приміщення - наявність даного порушення сприятиме інтенсивному розповсюдженню полум`я, по сходовій клітині, що тим самим унеможливить швидку та безпечну евакуацію людей з приміщення, що в свою чергу створює загрозу життю та здоров`ю людей;

8) в об`ємі сходової клітини влаштовано приміщення в порушення ДБН В.1.1-7:2016 "Пожежна безпека об`єктів будівництва" - наявність даного порушення сприятиме інтенсивному розповсюдженню полум`я, по сходовій клітині, що тим самим унеможливить швидку та безпечну евакуацію людей з приміщення, що в свою чергу створює загрозу життю та здоров`ю людей;

9) виходи з підвальних приміщень, через сходи, до приміщень першого поверху, не виконані через протипожежні тамбур шлюзи 1-го типу, з підпором повітря при пожежі в порушення ДБН В.1.1-7:2016 "Пожежна безпека об`єктів будівництва" - відсутність контролю розповсюдження продуктів горіння, який забезпечує система підпору повітря, під час виникнення надзвичайної ситуації створить задимлення ліфтових шахт та сходових клітин, що ускладнить або навіть унеможливить безпечну та швидку евакуацію людей з приміщення;

10) шляхи евакуації (евакуаційні сходові клітини) перекриті орендарями (закладами громадського харчування ТОВ "СТЕРЕК", ТОВ "Паровоззз") - наявність даного порушення унеможливить швидку та безпечну евакуацію з приміщення;

11) в сходових клітках встановлені прилади опалення на висоті меншій 2,2 м. від рівня підлоги - наявність даного порушення ускладнює безпечну евакуацію людей з приміщення;

12) металеві конструкції сходових клітин (костури) не виконані з мінімальною межею вогнестійкості REI 60 та максимальною межею поширення вогню по них М0 відповідно п. 5.3 4игна. 1 ДБН В.1.1-7:2016 "Пожежна безпека об`єктів будівництва" - наявність даного порушення призведе до швидкої руйнації сходових клітин або втрати своєї цілісності від небезпечних факторів пожежі (температури), що в свою чергу призведе до травмування людей, та створить перешкоди для їх евакуації;

13) на шляху евакуації розташовані розсувні двері (загальний хол) - ускладнить швидку евакуацію людей у разі виникнення пожеж;

14) ширина сходових маршів на шляхах евакуації менша 1,2 метра - наявність даного порушення збільшує час для евакуації людей з приміщення, що в свою чергу збільшує ризик отримання травм під час вимушеної екстреної ситуації;

15) сходові клітини, внутрішні відкриті та зовнішні сходи, коридори, проходи та інші шляхи евакуації не забезпечені евакуаційним освітленням в порушення ДБН В.1.1-7:2016 "Пожежна безпека об`єктів будівництва", ДБН В.2.5-23-2010 "Проектування електрообладнання об`єктів цивільного призначення" та Правил улаштування електроустановок (далі -ПУЕ). Світильники евакуаційного освітлення повинні вмикатися з настанням сутінків у разі перебування в будинку людей - у разі невиконання цієї вимоги збільшується час виявлення. гасіння пожежі, швидкій та безпечній евакуації людей, що може призвести до загрози життю та здоров`ю людей та завдання значних матеріальних збитків;

16) електроустановки в будівлі не відповідають вимогам ПУЕ, Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів - використання в будівлі електроустановок, які не відповідають вимогам ПУЕ, призводить до аварійної експлуатації силової електромережі та зниження її технічних характеристик, яке може призвести до виникнення коротких замикань з послідуючим горінням та пожежі, впливу небезпечних факторів пожежі (продуктів горіння, чадного газу та підвищених температур) на людей, що тим самим створює загрозу їх життю та здоров`ю;

17) будівля не захищена від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів, відповідно до вимог ДСТУ Б В.2.5-38:2008 "Інженерне обладнання будинків і споруд. Улаштування блискавкозахисту будівель і споруд" - захист від блискавок - комплекс захисних пристроїв, призначених для забезпечення безпеки людей, цілості будівель і споруд, обладнання та матеріалів від розряду блискавки;

18) системи вентиляції і кондиціонування повітря не відповідають вимогам ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування" - наявність даного порушення призведе до порушення обміну повітря у приміщенні для видалення надлишків теплоти, вологи, шкідливих та інших забруднюючих речовин з метою забезпечення допустимого мікроклімату та чистоти повітря у робочій зоні або в зоні обслуговування;

19) повітроводи вентиляційної системи не відповідають межі вогнестійкості ЕІ 30, в порушення Таблиці Ш.1 Додатку Ш ДБН В.2.5-67:2013 "Опалення, вентиляція та кондиціонування" - у разі наявності даного порушення під час виникнення пожежі можливе горіння каналів вентиляційної системи, що унеможливить видалення продуктів горіння з приміщення, збільшить площу пожежі та час її локалізації, що може створити загрозу життю та здоров`ю людини;

20) двері виходу на покрівлю не виконані протипожежними в порушенні п. 8.6. ДБН В. 1.1-7-2016 "Пожежна безпека об`єктів будівництва" - невідповідність конструктивних елементів протипожежним вимогам створює перешкоди під час евакуації людей та гасіння пожежі, а також сприяє інтенсивному розповсюдженню полум`я, оскільки вони не мають нормативно встановлених меж вогнестійкості та меж поширення вогню по ним, все це створює загрозу життю та здоров`ю людей;

21) клас вогнестійкості проходок електричних кабелів та інженерного обладнання через огороджувальні конструкції з нормованою межею вогнестійкості або через протипожежні перешкоди менший, ніж нормована межа вогнестійкості цієї огороджувальної конструкції - наявність даного порушення призведе до поширення полум`я та його легкого розповсюдження по всій площі приміщення;

22) дерев`яні конструкції покрівлі не оброблені вогнезахисною сумішшю - дане порушення збільшує ризик швидкого розповсюдження пожежі у разі її виникнення по всій площі будівлі;

23) та інші.

Аналізуючи перелік виявлених порушень, можна зробити висновок, що вони фактично стосувалися зауважень щодо конструктивних елементів об`єкту оренди та не можливість використання нежитлової будівлі за цільовим призначенням - визначеним умовами договору оренди № 2974, а саме: для організації кінопоказів відповідно до умов цього договору (п. 1.1, п. 2.1. договору).

Також одним із принципів цивільного права є принцип заборони суперечливої поведінки. Верховний Суд неодноразово зазначав, що добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 390/34/17, від 30.11.2021 року у справі № 910/4224/21).

Так позивач у поданому позові вказував, що на виконання наказу від 04.11.2019 року № 507 Про проведення перевірки стану використання об`єкта оренди уповноваженою комісією 05.12.2019 року було складено Акт Про призупинення виконання сторонами своїх зобов`язань по договору про передачу майна територіальної громади внаслідок неможливості використання орендарем об`єкта оренди (надалі за текстом рішення - Акт від 05.12.2019 року).

Відповідно до складеного комісією акту від 05.12.2019 року було встановлено: п. 1 Під час обстеження було встановлено, що унаслідок об`єктивних обставин, за які орендар не відповідає, (непридатність об`єкта оренди свої технічним станом до використання за призначенням, зайняття частини об`єкта оренди іншими суб`єктами господарювання), Орендар не може використовувати об`єкт оренди відповідно до умов господарського договору; п. 2 На підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, а також рішення рішення постійної комісії з питань власності (п. 10 Протоколу № 5/31 від 11.12.2018), зупинити виконання сторонами зобов`язань по господарському договору, у частині нарахування та сплати орендної плати з 01.12.2019 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 762 ЦК України за користування майном справляється плата, розмір якої встановлюється договором, протягом часу, за який наймач не міг використовувати майно через обставини, за які він не відповідає, наймач звільняється від плати за користування майном за весь час. Отже, за приписами цих норм, обов`язок внесення орендної плати безумовно пов`язаний з фактичним отриманням послуги за користування визначеним договором майном, крім того, у орендаря наявний обов`язок сплачувати оренду плату за весь час користування об`єктом оренди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторони договору встановивши неможливість Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР", як орендаря об`єкту, використовувати його за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди № 2974 не повинні були в обов`язковому порядку вживати заходів щодо внесення змін до договору про зупинення нарахування орендарю орендної плати з 01.12.2019 року.

На думку суду, лише сам факт констатації та документальне підтвердження сторонами договору оренди № 2974 неможливості Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМА-ЦЕНТР", як орендаря об`єкту, використовувати його за цільовим призначенням відповідно до умов договору, давав право відповідачу на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України не здійснювати сплату орендної плати протягом всього часу неможливості використання об`єкту оренди.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі Стретч проти Сполученого Королівства, Європейський суд з прав людини зазначив, що законними очікуваннями є очікування на законних підставах продовження терміну дії договору оренди, і це очікування є складовою частиною права власності заявника, наданого йому за договором оренди в розумінні зазначеної статті. ЄСПЛ дійшов висновку про те, що заявник мав право, принаймні, очікувати на законних підставах, що він зможе продовжити термін дії договору, і таке очікування можна вважати - в цілях застосування положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції - складовою частиною його права власності, наданого йому за договором оренди.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд» та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 Європейський суд з прав людини зазначив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосувати до захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Тобто, в даному випадку правомірні очікування полягають у можливості користування майном у майбутньому у термін, передбачений договором.

Таким чином, у відповідача на підставі Договору № 2974 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду укладеного 14.05.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. зареєстрованого в реєстрі за № 420 повинно було виникнути право мирно володіти майном, яким є нежитловий будинок, загальною площею 7 376,30 кв.м., в тому числі підвал - 649,20 кв.м., цоколь - 1 805,90 кв.м, 1 поверх - 2 096,70 кв.м., 2 поверх - 1982,90 кв.м., 3 поверх 841,60 кв.м. за адресою: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, буд. 19 літера А для організації кінопоказів відповідно до умов цього договору протягом певного строку.

Як зазначалось вище, відповідач з незалежних від нього причин, не зміг використовувати об`єкт оренди за цільовим призначенням з моменту його передання від позивача до відповідача за відповідним актом приймання - передачі.

Отже, орендодавець та балансоутримувач будучи обізнаними та усвідомлюючи, що нежитловий будинок, загальною площею 7 376,30 кв.м. за адресою: місто Київ, вулиця Велика Васильківська, буд. 19 літера А є непридатним для організації кінопоказів, ініціював укладення договору оренди та його передання в оренду відповідачу, поклавши на останнього обов`язок зі сплати орендної плати.

Відповідно до п. 71 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Рисовський проти України (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року, суд наголошує на тому, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі Ґаші проти Хорватії (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі Трґо проти Хорватії (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи вищевикладене, за відсутності інших доказів виникнення у відповідача обов`язку зі сплати орендної плати на загальну суму 2 448 047,19 грн. відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за договором оренди № 2974 від 14.05.2019 року.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У відповідності до статті 7 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Дана норма кореспондується зі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення передбачають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач не надав доказів погашення суми заборгованості.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 року у справі №914/385/18, від 10.04.2019 року у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 року у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 року зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 року зі справи № 914/1680/18).

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

За подання позовної заяви до суду позивачем сплачений судовий збір, що підтверджується платіжним дорученням № 442 від 25.07.2022 року в сумі 36 720,71 грн.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Копії рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України (на їх електронні адреси).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Білоусов С. М.