ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 Справа № 914/347/23

За позовом:Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», м. Київ
до відповідача-1:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , Львівська обл., с. Скнилів
до відповідача-2:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , м. Львів
про:стягнення гарантійного платежу
Суддя Крупник Р.В. Секретар Шевчук О.О.
Представники сторін:
від позивача:Шевченко А.О. адвокат;
від відповідачів:не з`явилися.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява АТ «КБ «Приватбанк» до ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 про стягнення гарантійного платежу.

Ухвалою від 31.01.2023 суд залишив позовну заяву без руху та встановив заявнику строк для усунення недоліків позову шляхом надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви у справі на суму 203,00 грн.

На електронну пошту суду надійшла заява АТ «КБ «Приватбанк», якою усунуто недоліки позовної заяви, визначені ухвалою від 31.01.2023.

Ухвалою від 13.02.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначив на 06.03.2023.

Ухвалою від 01.03.2023 задоволено заяву АТ «КБ «Приватбанк» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 06.03.2023 суд відклав судове засідання на 27.03.2023, призначене засідання ухвалив проводити в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 27.03.2023 представник позивача взяв участь у режимі відеоконференції.

Відповідачка-1 у судове засідання 27.03.2023 не з`явилась, направила на електронну пошту суду заяву, у якій повідомила про погашення перед позивачем своєї частини суми боргу та відшкодування йому половини витрат по оплаті судового збору (вх. №1210/23 від 24.03.2023).

Що стосується відповідача-2, то явки повноважного представника відповідна сторона не забезпечила у жодне із призначених судових засідань у даній справі, у т.ч. у судове засідання 27.03.2023. Про причини неявки уповноваженого представника у судове засідання призначене на 27.03.2023 відповідач не повідомляв.

Слід зазначити, що поштове відправлення, яким на юридичну адресу відповідача-2, направлялася ухвала про відкриття провадження у справі, повернулося на адресу суду із зазначенням причин невручення: «за закінченням терміну зберігання».

У постановах від 14.08.2020 у справі №904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 Верховний Суд зазначив, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

У свою чергу, поштове відправлення, яким на адресу відповідача-2 направлялася ухвала від 06.03.2023 перебуває у статусі: «відправлення не вручене під час доставки».

З огляду на викладене, враховуючи те, що адреса (вул. Лижв`ярська, 20/1, м. Львів, 79012) на котру відправлялася кореспонденція суду є юридичною адресою відповідача-2 і останній не повідомляв про зміну цієї адреси, то в силу вимог ст. 242 ГПК України, він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтовано тим, що 01.02.2022 між ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 (орендодавці), АТ «КБ «Приватбанк» (орендар) та ТОВ «Західна Бастея» (власник) укладено договір суборенди приміщення, згідно із п. 1.1. якого орендодавці зобов`язуються передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (суборенду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності. Згідно із умовами договору орендар до 15.02.2022 повинен сплатити на користь орендодавця гарантійний платіж у розмірі місячної орендної плати у сумі 152`105,76 грн., що буде зарахований як орендна плата за останній місяць оренди. Договір вважається укладеним з моменту накладення кваліфікованого електронного підпису та діє з 01.02.2022 по 15.05.2023.

Як стверджує банк, йому було передано в суборенду обумовлене договором приміщення, а він на виконання умов договору сплатив орендодавцям гарантійний платіж у розмірі місячної орендної плати у сумі 152`105,76 грн., який повинен був бути зарахований як орендна плата за останній місяць оренди з 01.05.2023 по 15.05.2023. Крім цього, банк стверджує, що належним чином щомісячно перераховував орендодавцям суборендну плату за поточні місяці.

У подальшому банк вирішив достроково припинити дію договору. У зв`язку із цим, згідно Акту приймання-передачі приміщення від 30.09.2022 орендар передав, а орендодавці прийняли передане в суборенду приміщення. Також, 30.09.2022 сторони уклали додаткову угоду, у якій, зокрема погодили розрівняння договору суборенди з 30.09.2022. Відтак, строк користування приміщенням склав з 01.02.2022 по 30.09.2022.

Зважаючи на те, що договір було достроково розірвано, користування орендарем приміщенням в травні 2023 року виключається, а тому зарахування гарантійного платежу в рахунок орендної плати за останній місяць оренди (травень 2023 року) є неможливим та суперечить п. 4.2.7. Договору, згідно із яким орендар зобов`язується сплачувати суборендну плату по день фактичного звільнення приміщення.

Вказане, на переконання банку, свідчить про наявність підстав для повернення гарантійного платежу, який є авансом за користування приміщенням в травні 2023 року.

Оскільки заходи досудового врегулювання спору на призвели до повернення сплаченої суми гарантійного платежу, АТ «КБ «Приватбанк» звернулось до суду із цим позовом.

Аргументи відповідача-1.

Відповідачка-1 своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), не скористалася та не подала до суду у встановлений процесуальним законом строк відзиву на позовну заяву.

Від відповідачки-1 на електронну пошту суду надійшла заява, у якій вона повідомила про погашення частини заборгованості перед позивачем.

Аргументи відповідача-2.

Відповідач-2 своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим ст. 165 ГПК України, не скористався та не подав до суду у встановлений процесуальним законом строк відзиву на позовну заяву.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

01.02.2022 між позивачем (орендар), відповідачами (орендодавці) та ТОВ «Західна Бастея» (власник) укладено Договір суборенди приміщення (надалі Договір), згідно із п. 1.1. якого орендодавці зобов`язуються передати орендареві, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове користування (суборенду) приміщення, визначене у договорі, за плату та на обумовлений строк для здійснення господарської діяльності.

Вказаний договір підписаний його сторонами за допомогою кваліфікованих електронних підписів, що підтверджується роздруківкою із онлайн сервісу перевірки електронного підпису.

Відповідно до п. 1.2. Договору приміщення, яке передається в суборенду за договором знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Чайковського П., буд. 8 (вісім), має загальну площу 199,30 кв.м., i належить орендодавцям на праві оренди на підставі договору позички між власником та орендодавцями від 22.06.2020.

Згідно із п. 5.1. Договору передача орендодавцями та прийняття орендарем приміщення у суборенду засвідчується актом приймання-передачі приміщення в оренду. Повернення приміщення орендодавцеві здійснюється за актом приймання передачі.

01.02.2022 відповідачі передали, а позивач прийняв в суборенду приміщення, що вказане у п. 1.2. Договору, що підтверджується Актом приймання-передачі приміщення від 01.02.2022, який підписаний сторонами шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів.

Пунктом 2.2. Договору передбачено, що суборендна плата за поточний місяць підлягає сплаті до 15 числа поточного місяця, із розрахунку 763,20 за 1 кв. м. (без ПДВ), всього 152`105,76 грн. (без ПДВ) за місяць суборенди. Сторони дійшли згоди, що суборендна плата нараховується орендодавцям пропорційно, а саме: для орендодавця-1: 50% від загальної суми орендних нарахувань (всього 76`052,88 грн. в місяць без ПДВ); для орендодавця-2: 50% від загальної суми орендних нарахувань (всього 76`052,88 грн. в місяць без ПДВ).

На виконання умов Договору, позивач за період з лютого по вересень 2022 року включно перерахував окремо на рахунки кожного із відповідачів суборендну плату у загальному розмірі 1`216`846,08 грн. (по 608`423,04 грн. кожному), що підтверджується копіями платіжних доручень (Т.1, а.с. 23-38).

Відповідно до п. 2.5. Договору орендар до 15.02.2022 повинен сплатити на користь орендодавця гарантійний платіж у розмірі місячної орендної плати у сумі 152`105,76 грн., визначеної у п. 2.2. договору, що буде зарахований як орендна плата за останній місяць оренди.

З метою виконання положень п. 2.5. Договору, позивач перерахував:

- відповідаці-1 гарантійний платіж у розмірі 76`052,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням №XLM2200072 від 02.02.2022;

- відповідачу-2 гарантійний платіж у розмірі 76`052,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням №XLM2200073 від 02.02.2022.

У призначенні платежів АТ «КБ «Приватбанк» вказав: «Оплата гарантійного платежу за період з 01.05.2023 по 15.05.2023 згідно договору №б/н від 01.02.2022р., без ПДВ».

Таким чином, загальна сума грошових коштів, перерахованих відповідачам позивачем протягом дії Договору, становить 1`368`951,84 грн. (по 684`475,92 грн. кожному).

Як передбачено п. 4.2.7. Договору, орендар має право сплачувати суборендну плату і своєчасно виставлені рахунки з компенсації спожитих комунальних послуг по день фактичного звільнення приміщення.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту накладення кваліфікованого електронного підпису та діє з 01.02.2022 по 15.05.2023. У разі, якщо не пізніше 2 місяці до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладенні договору.

Цей договір може бути припинений відповідно до чинного законодавства України та умов договору (п. 8.2. Договору).

Пунктом 4.1.3. Договору передбачено, що орендар має право відмовитись від договору суборенди у будь-який час, письмово попередивши про це орендодавців за 1 місяць. При цьому, орендар направляє орендодавцям письмове повідомлення про свою готовність передати орендоване приміщення й підписати акт приймання-передачі.

У матеріалах справи наявні повідомлення позивача №Е.18.0.0.0/4-220831/19363 та №Е.18.0.0.0/4-220831/19364, які датовані 31.08.2022, та у яких він повідомляє про прийняття рішення щодо припинення дії Договору з 30.09.2022, а також про необхідність укладення відповідної додаткової угоди про дострокове розірвання Договору на підставі п. 4.1.3.

На підставі Акта приймання-передачі приміщення від 30.09.2022 до Договору, який підписаний сторонами шляхом накладення кваліфікованих електронних підписів, орендар 30.09.2022 передав, а орендодавці прийняли приміщення, що вказане у п. 1.2. Договору.

30.09.2022 сторони уклали Додаткову угоду до Договору, у якій вони передбачили таке:

1. 30.09.2022 розірвати Договір оренди від 01.02.2022, за яким орендарю було надано приміщення за адресою: м. Львів, вул. Чайковського П., буд. 8 (вісім), має загальну площу 199,30 кв.м.

2. 30.09.2022 орендар повертає, а орендодавець приймає приміщення, які знаходяться за вищевказаною адресою.

Вказана додаткова угода підписана усіма сторонами Договору кваліфікованим електронним підписом, що підтверджується роздруківкою із онлайн сервісу перевірки електронного підпису.

Зважаючи на дострокове припинення договірних відносин, які згідно із п. 8.1. Договору повинні були тривати по 15.05.2023, враховуючи перерахування гарантійних платежів на рахунок відповідачів за період з 01.05.2023 по 15.05.2023, позивач направив на адресу відповідачів вимоги №Е.18.0.0.0/4-221004/27286 та №Е.18.0.0.0/4-221004/27287, які датовані 04.10.2022, у яких вимагав терміново повернути гарантійний платіж у загальному розмірі 152`105,76 грн. (по 76`052,88 грн. кожним із відповідачів).

Вказані вимоги залишились без належного реагування, що стало підставою для звернення АТ «КБ «Приватбанк» до суду із цим позовом.

Після відкриття провадження у справі, відповідачка-1 повернула позивачу гарантійний платіж у розмірі 76`052,88 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції №57 від 10.02.2023, а також було підтверджено представником позивача у судовому засіданні.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що між позивачем (орендар), відповідачами (орендодавці) та ТОВ «Західна Бастея» (власник) укладено Договір суборенди приміщення від 01.02.2022.

Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 3 ст. 774 ЦК України визначено, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму (ст. 765 ЦК України).

На виконання умов Договору позивачу було передано обумовлене сторонами приміщення в суборенду, що підтверджується Актом приймання-передачі приміщення від 01.02.2022.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що він вважається укладеним з моменту накладення кваліфікованого електронного підпису та діє з 01.02.2022 по 15.05.2023.

Таким чином, останнім місяцем суборенди повинен був бути травень 2023 року.

Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4.1.3. Договору визначено, що орендар має право відмовитись від договору суборенди у будь-який час, письмово попередивши про це орендодавців за 1 місяць. При цьому, орендар направляє орендодавцям письмове повідомлення про свою готовність передати орендоване приміщення й підписати акт приймання-передачі.

Як встановлено судом, починаючи з 30.09.2022, Договір розірвано сторонами за взаємною згодою на підставі Додаткової угоди, а приміщення, яке було передане в суборенду, повернуто позивачем відповідачам на підставі Акта приймання-передачі приміщення від 30.09.2022.

Таким чином, фактичний строк дії Договору та користування суборендованим приміщенням становить з лютого по вересень 2022 року включно.

Після розрівняння Договору, зобов`язання сторін за ним припинилися незалежно від вказаного, прогнозованого чи бажаного строку користування майном раніше визначеного у Договорі.

Поряд з цим, суд зауважує, що протягом строку дії Договору його умови були обов`язковим для виконання сторонами та породжували для них відповідні права та обов`язки, а саме право відповідачів, як орендодавців, отримувати орендну плату та інші платежі, та обов`язок позивача, як орендаря, сплатити такі платежі у визначені договором розмірі та строки.

Так, положеннями ч. 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Пунктом 1 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Розмір орендної плати за користування приміщенням, переданим в суборенду, згідно із п. 2.2. Договору становить 152`105,76 грн. за місяць суборенди. Сторони домовились, що позивач сплачує суборендну плату окремо на рахунок кожного із відповідачів у розмірі 76`052,88 грн.

Судом встановлено, що позивач сплатив відповідачам суборендні платежі за Договором у загальному розмірі 1`216`846,08 грн. за період з лютого по вересень 2022 року, тобто за весь період строку дії такого Договору та фактичного користування суборендованим майном.

Згідно із п. 2.5. Договору орендар до 15.02.2022 повинен сплатити на користь орендодавця гарантійний платіж у розмірі місячної орендної плати у сумі 152`105,76 грн., визначеної у п. 2.2. договору, що буде зарахований як орендна плата за останній місяць оренди.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, окрім сплати суборендних платежів за період з лютого по вересень 2022 року, також перерахував відповідачам по 76`052,88 грн. гарантійного платежу, вказавши у призначенні платежів про здійснення оплати за період з 01.05.2023 по 15.05.2023.

Усе викладене вище свідчить про те, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання щодо сплати суборендних платежів за весь період користування суборендованим приміщенням, у т.ч. за останній місяць (вересень 2022 року), та, водночас, щодо сплати відповідачам гарантійного платежу у загальному розмірі 152`105,76 грн. за період з 01.05.2023 по 15.05.2023.

Зважаючи на це, а також враховуючи, що позивач фактично не здійснював користування відповідним приміщенням за місяць суборенди, який первісно (до моменту дострокового розірвання Договору) визначався сторонами як останній (травень 2023 року), АТ «КБ «Приватбанк» звернулось до суду із цим позовом, у якому просить стягнути із ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 гарантійний платіж у розмірі 152`105,76 грн., сплачений ним на виконання положень п. 2.5. Договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

У своїй постанові від 06.02.2020 у справі №910/13271/18 Верховний Суд зауважив, що загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18).

Верховний Суд України у постановах від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15 також зазначав, що якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Зважаючи на те, що відповідачі отримали гарантійний платіж під час строку дії Договору та на його виконання, тобто за наявності правової підстави, однак надалі такий Договір було розірвано, починаючи з 30.09.2022, тобто до настання кінцевого строку його дії, а саме до травня 2023 року, за який позивач сплатив гарантійний платіж, то правова підстава для збереження відповідних грошових коштів у розмірі 152`105,76 грн. припинила своє існування після розірвання Договору.

Вказане свідчить про можливість застосування до спірних правовідносин приписів ст. 1212 ЦК України.

Сплачені позивачем під час дії Договору грошові кошти у сумі перерахованого гарантійного платежу після припинення договірних відносин сторін слід вважати такими, що збережені відповідачами без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Гарантійний платіж, сплачений позивачем, не є власністю відповідачів. Право власності позивача-суборендаря на такі кошти не припиняється, вони тимчасово зберігаються у відповідачів-орендодавців і за наявності правомірних підстав та умов вони (або їх частина) можуть перейти у власність останніх або мають бути повернуті позивачу-орендарю.

Відповідачами не вказано та не доведено правомірної підстави та моменту набуття права власності на грошові кошти у розмірі заявленого до стягнення гарантійного платежу, що свідчить про те, що вони безпідставно зберегли у себе перераховані банком грошові кошти.

Частиною 1 ст. 1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

З моменту дострокового розірвання Договору (і відповідного припинення підстав правомірного володіння коштами) у відповідачів відразу виникло передбачене законом зобов`язання повернути позивачу в натурі всі грошові кошти.

Разом з цим, станом на момент звернення АТ «КБ «Приватбанк» до суду із позовом відповідачі не виконали свого обов`язку з повернення гарантійного платежу, у зв`язку із чим порушили майнові права та інтереси першого.

Таким чином, банк цілком обґрунтовано звернувся до суду із цим позовом, а його права та охоронювані законом інтереси підлягають захисту.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказував, що сума гарантійного платежу, яку відповідачі не повернули, становила 152`105,76 грн., з яких 76`052,88 грн. безпідставно зберегла ФОП ОСОБА_1 та 76`052,88 грн. безпідставно зберіг ФОП ОСОБА_2 .

Після відкриття провадження у справі відповідачка-1 повернула позивачу отриману нею частину суми гарантійного платежу у розмірі 76`052,88 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією та визнається стороною позивача.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи ту обставину, що предмет спору щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 гарантійного платежу у сумі 76`052,88 грн. існував станом на момент відкриття провадження у справі та припинив своє існування вже після цього, суд доходить висновку, що провадження у цій частині підлягає закриттю.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Що стосується позовної вимоги про стягнення гарантійного платежу у сумі 76`052,88 грн. із ФОП ОСОБА_2 , то доказів повного чи часткового перерахування позивачу вказаної суми грошових коштів ним до суду подано не було.

Враховуючи збереження відповідачем-2 без достатніх правових підстав суми у розмірі 76`052,88 грн., суд вважає, що позовна вимога позивача заявлена до ФОП ОСОБА_2 про стягнення гарантійного платежу є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Усе викладене вище свідчить про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову у разі подання позову одним позивачем до кількох відповідачів.

Зважаючи на те, що у даній справі позивачем заявлено позов до двох відповідачів, а ціна позову становить 152`105,76 грн., то судовий збір справляється, виходячи із загальної суми позову та становить 2`684,00 грн.

Наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями підтверджується сплата позивачем судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Згідно із ч. 4 ст. 231 ГПК України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (положення).

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Зважаючи на закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення із ФОП ОСОБА_1 гарантійного платежу у розмірі 76`052,88 грн., у зв`язку із відсутністю предмета спору, враховуючи відшкодування нею позивачу частини (половини) витрат по сплаті судового збору, а саме у розмірі 1`342,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №56 від 23.03.2023, у суду відсутні підстави для вирішення питання про повернення АТ «КБ «Приватбанк» з Державного бюджету України судового збору у вказаному розмірі.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача у розмірі 1`342,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 74, 76-80, 123, 129, 231, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 76`052,88 грн. заборгованості, у зв`язку із відсутністю предмета спору.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ) 76`052,88 грн. заборгованості та 1`342,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.03.2023.

Суддя Крупник Р.В.