УХВАЛА

про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання

та видачу дублікату виконавчого документу

м. Київ

28.03.2023Справа №5011-61/11340-2012

За заявою Кабінету Міністрів України
пропоновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого документу
у справі №5011-61/11340-2012
за позовомМіністерства оборони Російської Федерації
до1. Кабінету Міністрів України
2. Державної казначейської служби України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на
стороні відповідачів -Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Промислово-фінансова корпорація "Єдині енергетичні системи України"
простягнення коштів
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники учасників справи:
від позивача:не з`явився
від відповідача-1:Трембач О.С.
від відповідача-2:Тимофєєва Т.В.
від третьої особи:не з`явився
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі №5011-61/11340-2012 за позовом Міністерства оборони Російської Федерації до Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про стягнення 3 239 652 269,73 грн., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.04.2014 та постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2014, задоволено заяву Кабінету Міністрів України про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2012 у справі №5011-61/11340-2012 за нововиявленими обставинами, рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2012 у справі №5011-61/11340-2012 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову Міністерства оборони Російської Федерації до Кабінету Міністрів України та Державної казначейської служби України про стягнення 3 239 652 269,73 грн. відмовлено повністю, вирішено здійснити поворот виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2012 у справі №5011-61/11340-2012 в частині стягнення заборгованості у розмірі 38 676 069,12 грн. та стягнуто з Міністерства оборони Російської Федерації в дохід Державного бюджету України грошові кошти у розмірі 38 676 069,12 грн.; стягнуто з Міністерства оборони Російської Федерації в дохід Державного бюджету України судовий збір за подачу заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у розмірі 36 540,00 грн.

14.05.2014 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2014 заяву Кабінету Міністрів України про виправлення помилки в наказі Господарського суду міста Києва №5011-61/11340-2012 від 14.05.2014 задоволено; внесено виправлення до наказу Господарського суду міста Києва №5011-61/11340-2012 від 14.05.2014 про стягнення з Міністерства оборони Російської Федерації в дохід Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 38 676 069,12 грн. шляхом видачі нового наказу із зазначенням в абзаці четвертому стягувачем за таким наказом Кабінету Міністрів України та виключенням абзацу п`ятого; визнано наказ Господарського суду міста Києва №5011-61/11340-2012 від 14.05.2014 про стягнення з Міністерства оборони Російської Федерації в дохід Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 38 676 069,12 грн., стягувачем за яким визначено - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби, таким, що не підлягає виконанню.

28.08.2014 на виконання рішення від 07.03.2014 у справі №5011-61/11340-2012 з урахуванням ухвали суду від 28.08.2014 видано наказ Господарського суду міста Києва про стягнення з Міністерства оборони Російської Федерації в дохід Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 38 676 069,12 грн., стягувачем за яким є Кабінет Міністрів України.

20.03.2023 через відділ діловодства суду від Заступника начальника управління - начальника відділу судового забезпечення Кабінету Міністрів України Управління судового забезпечення держави Департаменту з питань судової роботи Міністерства юстиції України надійшла заява, в якій заявник просить суд поновити Кабінету Міністрів України строк для пред`явлення наказу Господарського суду міста Києва про стягнення з Міністерства оборони Російської Федерації в дохід Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 38 676 069,12 грн. та видати його дублікат.

В обґрунтування вказаної заяви заявник зазначає, що після звернення до Арбітражного суду міста Москви із заявою про визнання та звернення до виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі №5011-61/11340-2012 оригінал наказу Господарського суду міста Києва про стягнення з Міністерства оборони Російської Федерації в дохід Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 38 676 069,12 грн. було втрачено, в той час як ухвалою Арбітражного суду міста Москви відмовлено у визнанні та приведенні до виконання на території Російської Федерації рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі №5011-61/11340-2012. При цьому, заявник вказує, що наразі відбувається процес встановлення країн, в яких наявне майно Міністерства оборони Російської Федерації або Російської Федерації як держави, на яке може бути звернуте стягнення, для створення прецеденту та юридичного механізму вилучення активів Російської Федерації та пов`язаних з нею осіб за кордоном, проте виконати рішення суду від 07.03.2014 у справі №5011-61/11340-2012 є неможливим без одержання дублікату виконавчого документу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 призначено розгляд заяви Кабінету Міністрів України про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу та видачу дублікату наказу на 28.03.2023; викликано учасників справи у судове засідання у справі №5011-61/11340-2012, явку учасників справи визнано обов`язковою; запропоновано учасникам справи у строк - до початку судового засідання, призначеного на 28.03.2023, надати суду письмові пояснення щодо заяви Кабінету Міністрів України про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу та видачу дублікату наказу; зобов`язано Заступника начальника управління - начальника відділу судового забезпечення Кабінету Міністрів України Управління судового забезпечення держави Департаменту з питань судової роботи Міністерства юстиції України здійснити направлення скан-копії ухвали Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 у справі №5011-61/11340-2012 на офіційну електронну пошту (адресу) Міністерства юстиції Російської Федерації - , докази чого надати суду у строк до початку судового засідання, призначеного на 28.03.2023; запропоновано заявнику надати суду у строк до початку судового засідання, призначеного на 28.03.2023, докази на підтвердження обставин звернення до Арбітражного суду міста Москви із заявою про визнання та приведення до виконання на території Російської Федерації рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі №5011-61/11340-2012 та наслідків розгляду такого звернення; запропоновано Міністерству оборони Російської Федерації взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою сервісу "EasyCon", "Zoom", "Skype" тощо.

28.03.2023 через відділ діловодства суду від Кабінету Міністрів України на виконання пунктів 5 та 6 резолютивної частини ухвали суду від 20.03.2023 надано докази направлення скан-копії ухвали Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 у справі №5011-61/11340-2012 на офіційну електронну пошту (адресу) Міністерства юстиції Російської Федерації та докази на підтвердження обставин звернення до Арбітражного суду міста Москви із заявою про визнання та приведення до виконання на території Російської Федерації рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі №5011-61/11340-2012.

В судове засідання, призначене на 28.03.2023, з`явились представники відповідачів, надали пояснення по суті заяви про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу та видачу дублікату наказу, за змістом яких заяву підтримали та просили її задовольнити.

Міністерство оборони Російської Федерації та Закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Промислово-фінансова корпорація "Єдині енергетичні системи України" явку своїх представників в судове засідання 28.03.2023 не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, з жодними клопотаннями/заявами до суду не звертались.

Щодо повідомлення Міністерства оборони Російської Федерації судом враховано, що з 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з повномасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні (листи Міністерства закордонних справ України вих. №71/17-500-67127 від 04.09.2022 та вих. №71/17-500-77469 від 03.10.2022).

Також припинено доставку поштових відправлень до/з Російської Федерації з перших днів повномасштабного вторгнення.

Таким чином, передача будь-яких документів компетентним органам Російської Федерації, у тому числі дипломатичними каналами, наразі неможлива (лист Міністерства юстиції України вих. №100817/98748-22-22/12.1.3 від 31.10.2022).

Попри наведене, у мережі Інтернет судом було виявлено електронну пошту Міністерства юстиції Російської Федерації - , інформація про яку розміщена на сайті Міністерства юстиції Російської Федерації https://minjust.gov.ru.

Зважаючи на те, що .gov.ru - головний домен російських державних сайтів, на якому знаходиться основний сайт уряду Росії, то суд приходить до висновку, що сайт за посиланням https://minjust.gov.ru належить державному органу Російської Федерації, а відтак електронна пошта Міністерства юстиції Російської Федерації - була повідомлена Російською Федерацією в особі відповідного органу, а відтак є офіційною електронною поштою (адресою) Міністерства юстиції Російської Федерації, яке є повноважним представляти уряд Російської Федерації, а відтак і її Міністерство оборони.

Пунктом 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Кабінетом Міністрів України подано до суду докази направлення на офіційну електронну пошту (адресу) Міністерства юстиції Російської Федерації, яке є повноважним представляти уряд Російської Федерації, а відтак і її Міністерство оборони, - скан-копій як самої заяви про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу та видачу дублікату наказу з доданими до неї документами, так і ухвали Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 у справі №5011-61/11340-2012.

У суду відсутні підстави для висновку, що направлені Кабінетом Міністрів України Міністерству юстиції Російської Федерації листи не були доставлені до електронної скриньки.

Окрім того, зважаючи на те, що у зв`язку з повномасштабною військового агресією Російської Федерації проти України припинилось будь-яке, в тому числі поштове, сполучення між Україною та Російською Федерацією, ухвала Господарського суду міста Києва від 20.03.2023 у справі №5011-61/11340-2012 була оприлюднена судом на офіційному веб-порталі судової влади України у порядку статті 122 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що ним було вжито всіх можливих та належних заходів для повідомлення Міністерства оборони Російської Федерації про призначене на 28.03.2023 судове засідання, в той час як обмеження у вжитті інших передбачених Господарським процесуальним кодексом України заходів обумовлені безпосередніми діями боржника.

Ухвала суду від 20.03.2023 була надіслана Закритому акціонерному товариству з іноземними інвестиціями "Промислово-фінансова корпорація "Єдині енергетичні системи України" 21.03.2023 на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Писаржевського, буд. 1-А), рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Однак, поштове відправлення з трекінг-номером 348 не було вручене третій особі та було повернуте до суду відділенням поштового зв`язку 28.03.2023 у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою, що підтверджується інформацією з пошукової системи відстеження поштових відправлень Акціонерного товариства "Укрпошта".

Згідно пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами п.п. 2, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що Міністерство оборони Російської Федерації та Закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Промислово-фінансова корпорація "Єдині енергетичні системи України" були належним чином повідомлені про призначене на 28.03.2023 судове засідання, однак своїм правом на участь у розгляді заяви Кабінета Міністрів України про поновлення строку для пред`явлення до виконання наказу та видачу дублікату наказу не скористались.

Частиною 2 статті 329 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Натомість Господарський процесуальний кодекс України не передбачає вимог щодо розгляду питання про видачу дублікату в судовому засіданні, тобто дане питання може бути вирішене судом в порядку письмового провадження.

Суд відзначає, що з огляду на наявність доказів повідомлення Міністерства оборони Російської Федерації та Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Промислово-фінансова корпорація "Єдині енергетичні системи України" про дату, час і місце розгляду відповідної заяви, а також встановлені ч. 2 ст. 329 та пунктом 19.4) Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України строки та порядок розгляду заяв про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого документу, правові підстави для відкладення розгляду заяви Кабінету Міністрів України у зв`язку із неявкою представників позивача (боржника) та третьої особи відсутні.

Розглянувши подану заяву, заслухавши пояснення представників відповідачів, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, Господарський суд міста Києва вважає, що заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Така правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №910/10031/13 та від 11.03.2021 у справі №910/2954/17.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 з урахуванням ухвали від 28.08.2014 видано наказ суду від 28.08.2014. Строк пред`явлення наказу до виконання 29.04.2015.

Оскільки боржником є Міністерство оборони Російської Федерації, то Кабінетом Міністрів України в межах строків пред`явлення наказу до виконання ініційовано одержання дозволу на виконання судового рішення на території Російської Федерації в порядку статті 8 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 (дата набуття чинності для України 19.12.1992).

Ухвалою Арбітражного суду міста Москви від 28.04.2015 у справі №А40-3234/15 прийнято заяву Кабінету Міністрів України б/н від 07.04.2015 про визнання та надання дозволу на виконання на Російській Федерації рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014.

Ухвалою Арбітражного суду міста Москви від 12.10.2015 (резолютивна частина) (23.10.2015 дата виготовлення повного тексту ухвали) у справі №А40-3234/15 відмовлено в задоволенні заяви про визнання та надання дозволу на виконання на Російській Федерації рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014.

Ухвала мотивована наступним: 1) відсутні докази своєчасного та в повному обсязі повідомлення Міністерства оборони Російської Федерації про місце та час судового розгляду; 2) рішення суду Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 ухвалено із суддівською помилкою, яка не була усунута судами апеляційної та касаційної інстанцій, що свідчить про порушення публічного порядку Російської Федерації.

Арбітражним судом відхилені доводи стягувача про: 1) повідомлення відповідача за допомогою німецької міжнародної компанії експрес-доставки вантажів і документів DHL на адресу у м. Москва, 2) повідомлення відповідача на адресу у м. Севастополь (Україна), яку законний представник вказував як адресу для листування по справі №5011-61/11340-2012, 3) подачу боржником апеляційної та касаційної скарг на судове рішення. В частині порушення публічного порядку, арбітражний суд самостійно проаналізував зміст судових рішень українських судів трьох інстанцій та українського законодавства, дійшовши висновку про їх незаконність.

Ухвалою Арбітражного суду Московського округу від 19.01.2016 у справі №А40-73234/15 касаційну скаргу Кабінету Міністрів України повернуто заявнику через її подачу із пропуском строку на вчинення такої процесуальної дії.

Ухвалою Арбітражного суду Московського округу від 19.08.2016 у справі №А40-73234/15 в задоволенні клопотання Кабінету Міністрів України про поновлення строку на подачу скарги відмовлено, скаргу Кабінету Міністрів України повернуто заявникові.

Суд з прикрістю констатує, що останніми роками (навіть до 24.02.2022) склалася надзвичайно складна ситуація із одержанням дозволів на виконання рішень українських судів на території Російської Федерації, що становить загрозу сутності правосуддя, яке через неможливість домогтися реального виконання судового рішення є ілюзорним та не виконується на шкоду одній із сторін.

Сутність визнання і виконання судових рішень іноземних держав забезпечується шляхом судового співробітництва у сфері ефективного доступу усіх до правосуддя, а принцип res judicata виключає можливість переоцінки чи перегляду судового рішення по суті у запитуваній державі.

Господарський суд міста Києва не зміг себе переконати, що обставини даної справи чи дії українських судів при її розгляді якимось чином могли б обмежити процесуальні права Міністерства оборони Російської Федерації (боржника) при розгляді даної справи по суті та винесенні остаточного судового рішення.

Такий висновок суду ґрунтується на наступному:

1) лист німецької міжнародної компанії експрес-доставки вантажів і документів DHL (провідної логістичної компанії світу) від 03.03.2014 підтверджує доставку та вручення ухвали суду від 26.02.2014 про призначення судового засідання на 07.03.2014 за адресою боржника у м. Москва (а.с. 38-39 т. 12). Жоден із документів суду в межах даної справи (в тому числі, при вирішенні справи у 2012 році, коли судові рішення були ухвалені на користь Міноборони РФ) не направлявся учасникам з описом вкладення через відсутність такої вимоги та практики в українському процесуальному законодавстві, чинному на той час;

2) при первісному розгляді позовної заяви Міністерства оборони Російської Федерації повідомлення позивача про відкриття провадження у справі №5011-61/11340-2012 також здійснювалось шляхом направлення документів через компанію експрес-доставки вантажів і документів DHL, що підтверджується листом останньої від 21.08.2012 про доставлення листа Міністерству оборони Російської Федерації (а.с. 12 т. 6), і з 2012 року боржник жодним чином не поставив під сумнів такий спосіб повідомлення;

3) рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення підтверджується одержання ухвали суду від 26.02.2014 по справі №5011-61/11340-2012 представником боржника у м. Севастополі, Україна (а.с. 14 т. 12);

4) представником Міністерства оборони Російської Федерації Зровко І.А. 05.03.2014 подано клопотання №164-Ю про відкладення розгляду справи №5011-61/11340-2012, яке адресоване судді Господарського суду міста Києва Бойку Р.В., який розглядав заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (а.с. 58-60 т. 12). Представник діяв на підставі доручення від 04.12.2013, яке підписане Міністром оборони РФ Шойгу С.К.;

5) 07.03.2014 представником Міноборони РФ Зровко І.А. підписане заперечення проти заяви Кабінету Міністрів України про перегляд рішення у справі №5011-61/11340-2012 за нововиявленими обставинами (реквізити реєстрації на штампі - №184-Ю від 11.03.2014) (а.с. 87-99 т. 12);

6) 20.03.2014 представником Міноборони РФ Зровко І.А. подано апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 у справі №5011-61/11340-2012. Дана скарга не містить таких підстав апеляційного оскарження як неналежне повідомлення Міноборони РФ про час та місце розгляду справи судом першої інстанції чи заперечення юрисдикції українського суду (а.с. 107-124 т. 12);

7) 27.03.2014 представником Міноборони РФ Зровко І.А. подано доповнення до апеляційної скарги, в якому наведено додаткові підставу для скасування рішення - неповноважність Кабінету Міністрів України. Дане доповнення не містить такої підстави оскарження як неналежне повідомлення Міноборони РФ про час та місце розгляду справи №5011-61/11340-2012 судом першої інстанції (а.с. 141-152 т. 12);

8) 07.05.2014 представником Міноборони РФ Зровко І.А. подана касаційна скарга на рішення та постанову у даній справі за наслідками розгляду заяви Кабінету Міністрів України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Дана скарга не містить такої підстави касаційного оскарження як неналежне повідомлення Міноборони РФ про час та місце розгляду справи №5011-61/11340-2012 судом першої чи апеляційної інстанцій (а.с. 222- 231 т. 12).

9) в судові засідання суду апеляційної та касаційної інстанцій представники Міноборони РФ не з`явилися.

Відтак, судом відправлено ухвалу від 26.02.2014 про призначення розгляду заяви як на адресу повноваженого представника боржника (за адресою, яку він вказав для листування), так і додатково на адресу Міноборони РФ у місті Москва. Представник Міноборони РФ, уповноважений Міністром оборони, не тільки одержав ухвалу, а й подав заперечення на неї по суті, апеляційну та касаційну скаргу, в яких не вказував про несвоєчасне повідомлення його судом першої інстанції про час та місце розгляду справи №5011-61/11340-2012. Більш того, чинним на той час процесуальним законом порушення процедури повідомлення учасників про час та місце судового засідання було визначено обов`язковою підставою скасування судового акту як судом апеляційної інстанції (п. 2 ч. 2 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України), так і судом касаційної інстанції (п. 2 ч. 2 ст. 110-11 Господарського процесуального кодексу України), проте рішення не було скасовано ні з цієї, ні з інших підстав.

Таким чином, остаточне судове рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 по справі №5011-61/11340-2012 ухвалено із належним повідомленням Міністерства оборони РФ про час та місце розгляду справи, Міністерство оборони РФ є позивачем у судовому провадженні, в якому ухвалено судове рішення, явно визнало юрисдикцію українських судів на вирішення даного спору та скористалося правом на апеляційне та касаційне оскарження рішення, не маючи жодних претензій щодо належності повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції чи юрисдикції Господарського суду міста Києва на розгляд даної справи.

Незважаючи на це, Кабінет Міністрів України не одержав дозвіл на виконання остаточного судового рішення на території РФ згідно Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року.

Відтак, в силу судових актів Арбітражного суду міста Москви та позиції судових інституцій країни-боржника Кабінету Міністрів України з дотриманням існуючих міждержавних угод та діючи в межах правового поля було неможливо домогтися реального виконання судового рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014 по справі №5011-61/11340-2012.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення у справі "Горнсбі проти Греції", "Кайсин проти України")

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справах "Горнсбі проти Греції", "Бурдов проти Росії", "Ясюнієне проти Литви").

Водночас, Законом України №2855-IX від 12.01.2023 Верховна Рада України, керуючись положеннями статті 62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України", постановила вийти з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19 грудня 1992 року №2889-XII.

Вказаний Закон України набрав чинності 05.02.2023.

Відтак, з 05.02.2023 виключена обов`язкова, єдино можлива, процедура екзекватури - виконання судового рішення українського суду щодо боржника - резидента Російської Федерації, яка була визначена міждержавною угодою, через дозвіл арбітражного суду в Російській Федерації.

Частиною 1 статті 329 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Використана Кабінетом Міністрів України процедура у 2015 році, за наслідком якої постановлено ухвалу Арбітражного суду міста Москви від 28.04.2015 у справі №А40-3234/15, жодним чином не нівелює обов`язковість судового рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2014.

Отже, до 05.02.2023 одночасно існувало обов`язкове до виконання остаточне судове рішення та ухвала російського суду про відмову у дозволі на його виконання на території РФ, що унеможливлювало пред`явлення виконавчого документу стягувачем у інший спосіб.

Вихід із Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20 березня 1992 року, поновив юридичну та практичну можливість стягувача у даній справі домогтися примусового виконання остаточного судового рішення.

Строк на пред`явлення наказу у даній справі пропущено, але такий пропуск не залежить ні від бездіяльності стягувача (адже ним вжито всіх можливих заходів для своєчасного пред`явлення наказу), ні від волевиявлення стягувача припинити (відмовитися від) стягнення за наказом.

Загальновідомими є обставини агресії Російської Федерації проти України і окупація частини території України ще з лютого 2014 року, а враховуючи також зміст судового рішення Арбітражного суду міста Москви, який вдався до перегляду та переоцінки остаточного судового рішення по справі №5011-61/11340-2012, для суду очевидною є поважність причин неможливості виконання судового рішення на користь Кабінету Міністрів України на території Російської Федерації та поважність причин пропуску строку на пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва №5011-61/11340-2012 від 28.08.2014.

За таких обставин, строк на пред`явлення наказу суду про стягнення із Міністерства оборони РФ на користь Державного бюджету України грошових коштів у даній справі пропущено із поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Частиною 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Представник Кабінету Міністрів України вказав, що наказ подавався разом із іншими документами до Арбітражного суду міста Москви, а наразі його місцезнаходження встановити неможливо. Такий наказ є втраченим, а без нього - примусове та реальне виконання остаточного рішення у даній справі є неможливим.

У відповідності до п. 19.4) Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Господарський процесуальний кодекс України не надає суду права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості й не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, зокрема містити дату його видачі (постанова Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №18/1147/11).

Враховуючи, що судом встановлена наявність підстав поновлення строку пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва №5011-61/11340-2012 від 28.08.2014, то вбачається за можливе видати дублікат вказаного наказу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що в силу приписів Господарського процесуального кодексу України при видачі дублікату наказу суд не вправі змінювати його змісту, в т.ч. щодо визначення осіб стягувача і боржника та дати пред`явлення його до виконання, а тому такий дублікат видається з відображенням інформації, чинної на момент видачі наказу (28.08.2014), а його пред`явлення до виконання здійснюється одночасно із даною ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2023.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 232-235, 329 та п. 19.4) Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Кабінету Міністрів України про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого документу задовольнити.

2. Поновити Кабінету Міністрів України строк для пред`явлення до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.08.2014 у справі №5011-61/11340-2012.

3. Видати дублікат наказу Господарського суду міста Києва від 28.08.2014 у справі №5011-61/11340-2012 про стягнення з Міністерства оборони Російської Федерації в дохід Державного бюджету України грошових коштів у розмірі 38 676 069,12 грн.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та у відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена протягом десяти днів з дня складення її повного тексту шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено 30.03.2023.

Суддя Р.В. Бойко