РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2023Справа № 910/165/23

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/165/23

за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Фізичної особи-підприємця Владецького Бориса Михайловича

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

03 січня 2023 року до Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (позивач) надійшла позовна заява № 053/05-3466 від 29.12.2022 року до Фізичної особи-підприємця Владецького Бориса Михайловича (відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 62 013,63 грн., з них: основного боргу - 52 325,00 грн. (п`ятдесят дві тисячі триста двадцять п`ять гривень), пені - 5974,22 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири гривні 22 копійки), 3% річних - 580,14 грн. (п`ятсот вісімдесят гривень 14 копійок) та інфляційних втрат - 3134,27 грн. (три тисячі сто тридцять чотири гривні 27 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № ДНП-2015-07/52 від 30.07.2015 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/165/23, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

01.03.2023 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що: відповідач не мав змоги експлуатувати майданчик для паркування у зв`язку з ненаданням йому схеми ОДР; за відсутності графіку платежів строк оплати за договором не настав; послуги не були надані відповідачу та відповідно не були прийняті ним, оскільки позивачем акти здачі наданих послуг не були підготовлені; розрахунок пені виконаних позивачем з порушенням ч. 6 ст. 232 ГК України.

06.03.2023 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач проти доводів відповідача заперечив, посилаючись на те, що викладені у відзиві на позовну заяву доводи не спростовують пояснення позивача та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.07.2015 року між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (надалі - позивач, сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Владецьким Борисом Михайловичем (надалі - відповідач, сторона-2) укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/52 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 35 (тридцять п`ять) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Райдужна, 37 в межах III територіальної зони паркування м. Києва (фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Під фіксованими місцями для паркування в цьому договорі визначено 35 (тридцять п`ять) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Райдужна, 37, що розташовані в межах III територіальної зони паркування м. Києва (п. 1.2. договору).

За умовами п. 1.3. договору фіксовані місця для паркування вважаються переданими в експлуатацію стороні-2 з моменту підписання договору сторонами.

Згідно з п. 3.1. договору плата сторони-2 стороні-1 згідно умов даного договору становить 6,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу, в тому числі: вартість послуги без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 1,92 грн.; ПДВ - 0,38 грн.; збір за місця для паркування транспортних засобів - 4,20 грн.

Відповідно до п. 3.3. договору розрахунок за цим договором здійснюється шляхом оплати стороною-2 у розмірі 100% щомісячного платежу не пізніше 25 числа поточного місяця відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до даного договору).

В п. 3.4. договору визначено, що сторона-1 зобов`язана не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках акт здачі наданих послуг. Сторона-2 зобов`язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати акт здачі наданих послуг, протягом п`яти робочих днів підписати його та повернути стороні-1 один примірник акту. Якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний акт здачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень (п. 3.5. договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання договору та діє до 29.07.2018 року (п. 6.1. договору).

Додатковою угодою № 4 від 28.07.2021 року № ДНП-2015-07/52 від 30.07.2015 року строк дії цього договору продовжено до 29.07.2024 року.

30.03.2022 року Київською міською радою було прийнято рішення № 4551/4592, яким було встановлено безкоштовне паркування у м. Києві.

14.05.2022 року рішення № 4577/4618 Київської міської ради було виключено п. 1.3.1. та 1.3.2. вищезазначеного рішення та відновлено платне паркування.

Позивач вказує, що з 01.04.2022 року по 16.05.2022 року КП "Київтранспарксервіс" оплата за договором № ДНП-2015-07/52 від 30.07.2015 року не нараховувалась.

08.11.2022 року співробітниками КП "Київтранспарксервіс" проведено обстеження паркувального майданчика за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 37, та встановлено, що на території паркувального майданчика розміщено 104 автомобіля, що перевищує визначену договором та схемою ОДР кількість машино-місць, про що було складено відповідний акт.

13.12.2022 року позивач звернувся до відповідача з листом № 053/05-3202 від 09.12.2022 року, яким вимагав відповідача привести територію пакувального майданчику у відповідність до схеми ОДР та сплатити заборгованість у розмірі 52 325,00 грн. Факт направлення вказаного листа підтверджується копіями фіскального чеку та списку згрупованих відправлень.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем не була здійснена оплата за надані послуги за березень 2022 року та за травень - листопад 2022 року. Таким чином, заборгованість Фізичної особи - підприємця Владецького Бориса Михайловича перед позивачем складає 52 325,00 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд також стягнути з Фізичної особи - підприємця Владецького Бориса Михайловича інфляційні втрати у розмірі 3134,27 грн., 3% річних у розмірі 580,14 грн. та пеню у розмірі 5974,22 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було встановлено судом вище, 30.07.2015 року між позивачем (сторона-1) та відповідачем (сторона-2) було укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/52, за умовами якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 35 (тридцять п`ять) місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 (чотири) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дніпровський район, вул. Райдужна, 37 в межах III територіальної зони паркування м. Києва (фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявні акти надання послуг № 1565 від 31.03.2022 року на суму 7052,50 грн., № 1899 від 31.05.2022 року на суму 3640,00 грн., № 2421 від 30.06.2022 року на суму 6825,00 грн., № 2946 від 31.07.2022 року на суму 7052,50 грн., № 3602 від 31.08.2022 року на суму 7052,50 грн., № 4219 від 30.09.2022 року на суму 6825,00 грн., № 4842 від 31.10.2022 року на суму 7052,50 грн., № 5495 від 30.11.2022 року на суму 6825,00 грн., а загалом на суму в розмірі 52 325,00 грн. Вказані акти надання послуг підписані позивачем в односторонньому порядку.

На оплату наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунки № 1352 від 01.03.2022 року на суму 7052,50 грн., № 1995 від 16.05.2022 року на суму 3640,00 грн., № 2329 від 01.06.2022 року на суму 6825,00 грн., № 2804 від 01.07.2022 року на суму 7052,50 грн., № 3348 від 01.08.2022 року на суму 7052,50 грн., № 4005 від 01.09.2022 року на суму 6825,00 грн., № 4647 від 01.10.2022 року на суму 7052,50 грн., № 5226 від 01.11.2022 року на суму 6825,00 грн.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що сторона-1 зобов`язана не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, підготувати в двох примірниках акт здачі наданих послуг. Сторона-2 зобов`язана не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним, отримати акт здачі наданих послуг, протягом п`яти робочих днів підписати його та повернути стороні-1 один примірник акту.

Якщо в установлений строк сторона-1 не одержить підписаний акт здачі наданих послуг або мотивовану відмову від його підписання, послуги вважаються прийнятими без зауважень (п. 3.5. договору).

Враховуючи те, що матеріали справи не містять мотивованої відмови відповідача від підписання актів надання послуг за березень 2022 року, травень 2022 року - листопад 2022 року, суд дійшов висновку, що відповідно до умов п. 3.5. договору вказані послуги вважаються прийнятими стороною-2 без зауважень.

Таким чином, на виконання умов договору про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-07/52 від 30.07.2015 року позивач надав право на експлуатацію фіксованих місць паркування, а відповідач в свою чергу прийняв вказані послуги за період березень 2022 року, травень 2022 - листопад 2022 року на загальну суму в розмірі 52 325,00 грн.

Станом на момент звернення до суду з даним позовом у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 52 325,00 грн.

Наявність, обсяг заборгованості відповідача у розмірі 52 325,00 грн. та настання строку виконання обов`язку щодо сплати не були спростовані відповідачем.

При цьому, за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати вартості наданих послуг, тоді як строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати послуг настав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № ДНП-2015-07/52 від 30.07.2015 року у розмірі 52 325,00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 3134,27 грн., 3% річних у розмірі 580,14 грн. та пеню у розмірі 5974,22 грн. за порушення виконання грошового зобов`язання щодо оплати послуг.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

В п. 4.2. договору визначено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1. цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд встановив, що такий розрахунок є невірним, оскільки позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

За розрахунком суду, загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 5946,17 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 28,05 грн. позивачу належить відмовити.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, судом встановлено, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком позивача, становить 3134,27 грн.

Також здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, судом встановлено, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, за розрахунком суду, становить 578,45 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 1,69 грн. позивачу належить відмовити.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 61 983,89 грн., з них: основного боргу - 52 325,00 грн. (п`ятдесят дві тисячі триста двадцять п`ять гривень), пені - 5946,17 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот сорок шість гривень 17 копійок), 3% річних - 578,45 грн. (п`ятсот сімдесят вісім гривень 45 копійок) та інфляційних втрат - 3134,27 грн. (три тисячі сто тридцять чотири гривні 27 копійок).

Приймаючи до уваги встановлені судом факти та обставини, що були наведені вище, суд дійшов висновку, що викладені відповідачем у відзиві заперечення на позов не спростовують зазначених позивачем в позові доводів за встановлених вище судом фактів та обставин.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2479,81 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Владецького Бориса Михайловича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (ідентифікаційний код 35210739, адреса: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6) грошові кошти: основного боргу - 52 325,00 грн. (п`ятдесят дві тисячі триста двадцять п`ять гривень), пені - 5946,17 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот сорок шість гривень 17 копійок), 3% річних - 578,45 грн. (п`ятсот сімдесят вісім гривень 45 копійок), інфляційних втрат - 3134,27 грн. (три тисячі сто тридцять чотири гривні 27 копійок) та судовий збір - 2479,81 грн. (дві тисячі чотириста сімдесят дев`ять гривень 81 копійка).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27.03.2023р.

Суддя О.В. Котков