07 березня 2023 року
cправа № 909/1199/21
Судді Верховного Суду Вронської Г.О.
у справі № 909/1199/21
за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії Акціонерного товариства "Укртелеком"
до Фізичної особи-підприємця Гоя Михайла Івановича
про повернення орендованого майна,
1. Акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гоя Михайла Івановича (далі - Відповідач/Скаржник) про повернення орендованого майна.
2. Позов обґрунтовано невиконанням Відповідачем обов`язку, що полягає у поверненні ним орендного нерухомого майна - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Надвірна, вул. Мазепи, 1 загальною площею 192,6 кв. м (далі - Приміщення), після повідомлення його Позивачем про дострокове розірвання договору оренди від 01.02.2021 № 26Е000-95/21 (далі - Договір).
3. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 17.02.2022, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.06.2022, позов задоволено. Зобов`язано Відповідача звільнити Приміщення та повернути його Позивачеві за актом приймання-передачі.
4. Суд першої інстанції, керуючись частиною третьою статті 291 Господарського кодексу України (далі - ГК України), частиною другою статті 653 та частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), дійшов висновку, що Договір є розірваним з боку Позивача з 07 вересня 2021 року в односторонньому порядку, як орендодавцем, що передбачено цим Договором, тому Відповідач, як орендар, зобов`язаний повернути Приміщення.
5. Суд апеляційної інстанції погодився з цим висновком суду першої інстанції. Водночас суд в обґрунтування свого рішення додатково послався на норми статті 764 ЦК України та статті 284 ГК України щодо наслідків продовження користування Приміщенням після закінчення строку Договору.
6. Відповідач із рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився, у зв`язку з чим звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив зазначені судові акти скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
7. Підставами касаційного оскарження Відповідачем визначено пункти 1, 3, 4 частини другої статті 287 ГПК України.
9. Скаржник, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 18.09.2019 у справі № 916/1921/18, також зазначив, що зобов`язання Відповідача повернути Приміщення є похідною від вимоги про розірвання Договору, а оскільки первісна вимога Позивачем не заявлялася, тому й відсутні підстави для задоволення позову у цій справі.
10. Підставою касаційного оскарження Скаржник також визначив пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди попередніх інстанцій не застосували норми статей 525, 526, 629, частини першої статті 654 ЦК України, статті 188 ГК України щодо можливості визнання договору розірваним в разі надсилання "Листа-повідомлення", а не "Повідомлення про дострокове розірвання Договору", обов`язок надсилання якого закріплений умовами Договору. Висновок Верховного Суду з цього питання відсутній.
11. Також підставою касаційного оскарження Скаржник визначив пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди попередніх інстанцій не залучили до участі у справі ФОП Куравську М.В. як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача, з огляду на те, що Приміщення використовується нею на підставі договору про співробітництво (партнерство) від 01.03.2021 № 01/03/2021, тому вирішення питання про розірвання Договору впливає на її права (пункт 8 частини першої статті 310 ГПК України).
12. Постановою Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 909/1199/21 касаційну скаргу Відповідача задоволено частково, оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій скасовано, та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
13. Верховний Суд, ухвалюючи зазначену постанову, виходив з того, що суди попередніх інстанцій не встановили обставин, які б підтверджували, що орендар погодився на розірвання Договору на вимогу орендодавця. Спір про розірвання Договору в суді не розглядався, тому висновок судів, що Договір є розірваним після спливу 90 днів з дня надсилання попередження про це другій стороні за Договором суперечить нормам статті 188 ГК України, що регулює порядок розірвання господарських договорів
14. На підтвердження правильності такого рішення Суд послався на правову позицію об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що викладена у постанові від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18.
15. Я не погоджуюся з таким рішенням Суду, оскільки вважаю, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягали залишенню без змін, з огляду на таке.
16. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Позивачем, як орендодавцем, та Відповідачем, як орендарем, укладено Договір.
17. Позивач передав Приміщення Відповідачеві, про що сторонами складено акт приймання-передачі майна від 01.02.2021.
18. Сторони у пункті 11.6.2 Договору передбачили, що Договір може бути достроково розірваний орендодавцем або орендарем в односторонньому порядку з будь-яких підстав за умови направлення іншій стороні письмового повідомлення про дострокове розірвання Договору не менше ніж за 90 календарних днів до дати його розірвання.
19. З пункту 2.4 Договору вбачається, що Відповідач зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути Позивачеві майно, разом з отриманими приналежностями, обладнанням, інвентарем, а також з усіма поліпшеннями, які неможливо відокремити від орендованого майна, в належному стані, з урахуванням нормального зносу, не пізніше останнього дня строку дії Договору (у тому числі при достроковому припиненні Договору).
20. 07 червня 2021 року Позивач надіслав Відповідачеві лист № 09-18/195, у якому повідомив про дострокове розірвання Договору з 07 вересня 2021 року у зв`язку із виробничою необхідністю та просив орендаря вивільнити Приміщення.
21. Спір між сторонами виник внаслідок порушення з боку Відповідача обов`язку щодо повернення Позивачеві Приміщення.
22. Суд, скасовуючи оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій, керувався правовими висновками, викладеними об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі №916/1684/18, згідно з якими:
- за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору);
- за загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін у порядку, встановленому статтею 188 ГК України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (пункти 6.2.8 та 6.2.10 зазначеної постанови).
23. Верховний Суд у цій справі послався на висновки, що викладені у пункті 6.2.11 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18, а саме, що ініціатива однієї зі сторін договору щодо припинення його дії без отримання згоди на це іншої сторони в контексті наведених положень законодавства не тягне за собою таких правових наслідків, як дострокове припинення дії договору.
24. Я вважаю, що зазначені вище правові висновки, викладені об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18, застосуванню в цій справі не підлягали, виходячи з такого.
25. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при ухваленні постанови у справі № 916/1684/18 виходила з того, що пункт 7.3 договорів не містить ані підстав розірвання договорів чи припинення ними дії (за виключенням закінчення строку, на який вони були укладені), ані посилання на можливість вчинення певних дій в односторонньому порядку, ані положень щодо можливості відхилення від загального порядку розірвання господарських договорів, встановленого статтею 188 ГК України.
А тому об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що ініціатива однієї зі сторін договору щодо припинення його дії без отримання згоди на це іншої сторони в контексті наведених положень законодавства не тягне за собою таких правових наслідків, як дострокове припинення дії договору.
26. З вищенаведеного вбачається, що за умовами договорів у справі №916/1684/18 припинення їх дії може ініціювати одна із його сторін, та у випадку згоди на це іншої сторони договору, такі договори можуть бути достроково розірванні. У випадку ж відсутності згоди на це іншої сторони такі договори не можуть бути достроково припинені, оскільки умови цих договорів не містять підстав, з яких ці угоди можуть бути припинені.
27. Однак у цій справі № 909/1199/21, на відміну від справи № 916/1684/18, у пункті 11.6.2 Договору сторони передбачили, що кожен із них має право розірвати зазначений Договір достроково в односторонньому порядку, без згоди іншої сторони з будь-яких підстав у випадку дотримання єдиної умови - направлення іншій стороні письмового повідомлення про дострокове розірвання Договору не менше ніж за 90 календарних днів до дати його розірвання, що і було здійснено Позивачем у цій справі.
28. За таких обставин, спірні правовідносини у цій справі та у справі №916/1684/18, на яку послався Скаржник у касаційній скарзі, є очевидно неподібними.
29. Наведена Скаржником у касаційній скарзі постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №916/1684/18 була прийнята у справі з неоднаковими фактичними обставинами ніж у цій справі, які мають істотне юридичне значення для правильного вирішення спору.
30. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
31. Таким чином, на мою думку, у Верховного Суду були відсутні підстави для скасування судових рішень попередніх інстанцій у цій справі, з підстав неврахування висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №916/1684/18.
32. Враховуючи викладене вище, на моє переконання, касаційна скарга Відповідача задоволенню (частковому) не підлягала, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій мали бути залишені без змін.
Суддя Г. Вронська