ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023м. ХарківСправа № 922/567/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Дніпроазот", с. Кам`янське
до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників учасників справи:

позивача - Буря О.Є.

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Дніпроазот", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Харківодоканал" в якому (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 04.11.2023) просить суд стягнути з відповідача на свою користь 12 761 921,82 грн., з яких: 10 349 400,00 грн. прострочена заборгованість за хлор рідкий, поставлений по договору про закупівлю товару №42/7-ПЦ/21 від 23.07.2021; 244 271,74 грн. три проценти річних; 2 168 250,08 грн. інфляційні втрати. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань по договору про закупівлю товару №42/7-ПЦ/21 від 23.07.2021 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 11.02.2022 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

Відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Крім того, відповідачем до суду була заява про зменшення розмір трьох процентів річних на 99%.

У судовому засіданні 14.03.2023 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Проти задоволення заяви відповідача про зменшення 3% річних заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання 14.03.2023 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст. ст. 120, 121 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Отже, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

23 липня 2021 року між Акціонерним товариством "Дніпроазот" (надалі Постачальник, позивач) та Комунальним підприємством "Харківводоканал" (надалі Покупець, відповідач) був укладений Договір про закупівлю товару №42/7-ПЦ/21, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві Товар: хлор рідкий в цистернах, код ДК 021:2015-24310000-0 Основні неорганічні хімічні речовини (надалі - "Товар") у кількості 1955 т, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Відповідно до пункту 1.2 Договору найменування та кількість Товару визначаються Специфікацією.

Згідно пункту 3.1 Договору загальна вартість цього Договору складає 58 650 000,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) 9 775 000,00 грн.

Відповідно до пункту 3.2 Договору ціна за одиницю Товару визначається Специфікацією.

Пунктами 4.1, 4.2 Договору сторони погодили, що Покупець здійснює оплату за поставлений Товар шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах післяоплати протягом 60 календарних днів з дати поставки Товару. Джерело фінансування: власний бюджет (кошти від господарської діяльності підприємства).

Згідно з п. 5.1 Договору поставка Товару здійснюється відповідно до письмової заявки Покупця, яка надсилається на електронну адресу Постачальника, або за допомогою факсимільного зв`язку за реквізитами, що вказані в розділі XIV цього Договору, або шляхом безпосереднього вручення Стороні.

Відповідно до п. 5.4 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1 до Договору) строк поставки Товару: до 31.12.2022.

Згідно з п. 5.5 Договору місце поставки Товару: Україна, відповідно до документації. Адреса місця поставки: 63513, Україна, Харківська область, місто Чугуїв (станція Чугуїв Виробничого підрозділу Харківська дирекція залізничних перевезень філії Південна залізниця ПАТ Укрзалізниця, код станції 430809, код отримувача 1790 Комунальне підприємство Харківводоканал, гілка Комплекс водопідготовки Донець).

Відповідно до п. 5.8 Договору перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця відбувається в момент поставки та передачі Товару Покупцю, що підтверджується оформленими належним чином видатковою накладною та товарно-транспортною накладною. Датою поставки Товару є дата оформлення товарно-транспортної накладної на Товар.

Згідно з п. 10.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє по 31.12.2022, а в частині грошових розрахунків не менше, ніж до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Відповідно до Специфікації до Договору (Додаток № 1) Постачальник зобов`язався поставити Покупцеві хлор рідкий в цистернах у кількості 1955 т за ціною 30 000,00 грн. з ПДВ (20%) на загальну суму 58 650 000,00 грн.

У відповідності до умов Договору у вересні 2021 року січні 2022 року АТ "Дніпроазот" було здійснено поставку Товару відповідачу на загальну суму 10 349 400,00грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями заявок на поставку товару, рахунків-фактур, залізничних накладних, видаткових накладних (т. 1 а.с.52-74).

Проте, відповідач поставлений товар не оплатив, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 26.10.2022 становить 10 349 400,00 грн.

Листом №2994/01-6 від 28.12.2021 позивач звертався до КП "Харківводоканал" та повідомляв про наявну за Договором заборгованість, у тому числі прострочену, а також про необхідність погашення наявної заборгованості.

На лист АТ "Дніпроазот" №2994/01-6 від 28.12.2021 відповідач листом №01-01-23/70-22 від 06.01.2022 повідомив позивача про те, що у КП "Харківводоканал" наявний гострий дефіцит грошових коштів. Також відповідач повідомив, що 06.01.2022 буде здійснена оплата в обсязі 300 000,00 грн.

Внаслідок прострочення КП "Харківводоканал" виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховно і заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 244 271,74 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 168 250,08 грн.

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України). При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються і приписи статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно статті 193 ГК України та статті 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України також встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 ГК України). Укладений сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Так, згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відзиві на позовну заяву, відповідач вказує на те, що сторони досягли згоди щодо настання у відповідача обов`язку щодо проведення остаточної оплати лише після надання позивачем документів, зазначених у п. 2.2 договору, а саме: видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, накладної на вагон супроводження вантажу, рахунку-фактури, паспорту (сертифікату) якості. Проте, у доданих до позовної заяви документах відсутні товарно-транспортні накладні.

Суд звертає увагу відповідача на те, що товарно-транспортна накладна підтверджує факт перевезення вантажу автомобільним транспортом. Водночас, як же було встановлено судом, пунктом 5.2 Договору визначено спосіб поставки Товару, а саме: товар до місця поставки Товару транспортується залізничним транспортом у вагонах-цистернах згідно Правил перевезення наливних вантажів у супроводі представників вантажовідправника (Постачальника). Представники (провідники) слідують разом з вантажем в окремому вагоні супроводження до місця вивантаження Товару (місця поставки Товару).

Відповідно до пункту 6 Розділу І Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Перевізні документи - накладна та інші залізничні документи на вантаж.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем (пункт 23 Розділу II Статуту).

Отже, накладна (залізнична) підтверджує факт перевезення вантажу залізничним транспортом. Оскільки поставка Товару за Договором здійснювалася залізничним транспортом, то перевізними документами, які складалися позивачем для виконання свого обов`язку по поставці Товару, не могли бути товарно-транспортні накладні, а були - накладні (залізничні), які видавалися відповідачу станцією призначення разом із Товаром.

Відповідні накладні (залізничні), які також є первинними документами в розумінні Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, та підтверджують здійснення господарських операцій суб`єктами господарювання, були подані позивачем суду разом із позовною заявою.

Зважаючи на встановлені обставини та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що Комунальне підприємство "Харківводоканал" доказів оплати отриманого Товару не надало, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства "Дніпроазот" в частині стягнення з відповідача 10 349 000,00 грн. основного боргу за Договором про закупівлю товару №42/7-ПЦ/21 від 23.07.2021 обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами і підлягають задоволенню.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням інфляційних витрат на суму боргу та процентів річних виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов`язання.

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до статті 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

До матеріалів справи АТ "Дніпроазот" надано детальний розрахунок процентів річних та інфляційних втрат по кожному зобов`язанню відповідача окремо.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, період нарахування останнім вказаних сум інфляційних втрат та 3% річних дійшов висновку, що відповідні розрахунки є вірними, вони відповідають нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 244 271,74 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 168 250,08 грн., є обґрунтованими.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через обставини непереборної сили, які засвідчені листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0.7.1 та на підставі положення пунктів 8.1., 8.3 Договору, з огляду на наступне.

За приписами частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно частини другої статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною другою статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 зі справи № 915/531/17, від 26.05.2020 зі справи № 918/289/19, від 17.12.2020 зі справи № 913/785/17 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифіката про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), які є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стаю неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Таким чином, введення воєнного стану на території України може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору, однак, між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Пунктами 8.2 та 8.3 Договору встановлено порядок засвідчення настання форс-мажорних обставин, а саме: сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 3 днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі. Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є відповідні документи, які видаються Торгово-промисловою палатою України, іншими компетентними органами, тощо.

Тобто відповідно до умов Договору відповідач повинен був повідомити позивача про настання у нього (відповідача) неможливості виконання своїх зобов`язань за спірним Договором протягом 3 (трьох) днів від дня виникнення у нього неможливості виконання зобов`язань за Договором та підтвердити факт настання випадку або дії обставин непереборної сили належними доказами.

Всупереч умовам Договору КП "Харківводоканал" цього зроблено не було. Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення умов Договору.

Водночас, вирішуючи також заяву відповідача про зменшення 3% річних, суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд також зауважує, що інститут зменшення неустойки є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання та спрямований на забезпечення цивільно-правових принципів рівності. Право на зменшення пені направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладені договору, монополістичного положення контрагенту на ринку чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому ні у зазначених нормах, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, а також розмір, до якого підлягає її зменшення, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

У розрізі спірних правовідносин, судом враховано правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, згідно якої, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

В обґрунтування підстав зменшення процентів річних відповідач зазначає, що згідно Статуту КП "Харківводоканал" є одним з найбільших в Україні підприємств у галузі централізованого водопостачання та водовідведення; метою діяльності підприємства є здійснення виробничої, науково-дослідної роботи та комерційної діяльності для повного та якісного задоволення потреб населення, суб`єктів господарювання в комунальних послугах, забезпечення групового, індивідуального водопостачання, водовідведення м. Харкова та Харківської області, здійснення заходів для поліпшення екологічної обстановки м. Харкова, при цьому, єдиним джерелом доходу підприємства є отримання плати за надані послуги з водопостачання та водовідведення з населення.

З метою створення додаткових соціальних гарантій для населення міста Харкова, що постраждало внаслідок широкомасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, керуючись статтями 30, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято Рішення від 08.06.2022 № 163 "Про деякі питання оплати житлово-комунальних та транспортних послуг в умовах воєнного стану, відповідно до якого вирішено Комунальним підприємствам ХМР, що надають житлово-комунальні послуги на території міста Харкова, здійснити заходи щодо припинення стягнення плати за надані послуги фізичним особам громадянам України- споживачам (за виключенням отриманих споживачам пільг та субсидій на оплату житлово-комунальних послуг) за теплову енергію, за послуги з постачання теплової енергії, за послуги з постачання гарячої води, за послуги з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, за послуги з поводженням з побутовими відходами, за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання та водовідведення; за абонентське обслуговування за відповідні послуги та проведення відповідного коригування за період з 24.02.2022 року до 31 травня 2022 року.

В рішенні наголошено про необхідність надавачів/виконавців не нараховувати та стягувати неустойку (штрафів, пені), інфляційні нарахування, проценти річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальні послуг населення в разі несплати за них або оплати їх не в повному обсязі.

Також відповідач наголошує, що зазначеному рішенню передувало публічне звернення Харківського міського голови про звільнення харків`ян від сплати вищезазначених послуг.

Тільки за сім місяців війни рівень отриманих платежів становив лише 15,6% від передбачених тарифами, а розмір збитків підприємства від недоотриманих і неоплачених послуг сягнув 1,1 млрд грн. Станом на 01.12.2022 розмір дебіторської заборгованості споживачів за отримані послуги склав 3 447 035,2 тис. грн.

Зазначене зростання заборгованості в першу чергу пов`язане з настанням надзвичайних обставин в м. Харкові та Харківської області, що зумовило значний рівень безробіття серед населення і вплинуло на платоспроможність населення зі сплати комунальних послуг останніх.

Таким чином, у зв`язку з вищезазначеним Підприємство не отримало значну частину грошових коштів та не мало можливості розрахуватися з АТ "Дніпроазот".

Крім того, переліком територіальних громад, розташованих у районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75, що район мешкання Харківської територіальної громади визначений як район проведення бойових дій.

В умовах воєнного стану робота КП "Харківводоканал", як об`єкту критичної інфраструктури, здійснюється в обмеженому режимі. Значна кількість майна, документації, тощо, були знищені внаслідок ракетних ударів по об`єктах Комунального підприємства. Військові дії завдавали та завдають шкоди трубопроводам, насосним станціям та іншим будівлям та спорудам, задіяним в технологічному циклі видобування та доставки якісної питної води, а матеріальні збитки наразі підраховуються та сягають понад 250 млн. грн.

Усі зусилля підприємства спрямовані на відновлення систем водопостачання, забезпечення водовідведення стічних вод. Скрутне майнове становище підприємства створює реальну загрозу повного зупинення виробничої діяльності, з доведенням Підприємства до стану банкрутства, і як наслідок, до неспроможності КП "Харківводоканал" здійснювати фінансування власної виробничої діяльності для забезпечення нормального функціонування єдиної технологічної системи водопостачання та водовідведення, що матиме надзвичайні наслідки екологічного, санітарно-епідемічного та соціального характеру для всього Харківського регіону, особливо в умовах воєнного стану.

У наведених умовах КП "Харківводоканал" також було вимушено відповідно до Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", призупинити трудові відносини з 1702 співробітниками підприємства та зосередити обмежені ресурси виключно на забезпечені роботи критичної інфраструктури, виконанні виробничих функцій водовідведення та подачу питної води, що відповідає санітарногігієнічним нормам, цілодобове оперативне проведення аварійно-відновлювальних робіт (ліквідацію пошкоджень) на мережах водопостачання та водовідведення, об`єктах критичної інфраструктури, підготовку до експлуатації мереж в осінньо-зимовий період.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що в сукупності із об`єктивними обставинами, складною ситуацією у державі та її економічного становища у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану, а також виходячи з поточної ситуації у Харкові та Харківській області, обставини, на які посилався відповідач, свідчать про їх винятковість.

Разом з тим, зважаючи на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, стягнення інфляційних втрат у розмірі 2 168 250,08 грн. у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов Договору.

Відповідно, суд приймає позицію КП "Харківводоканал" та вважає за можливе задовольнити заяву відповідача частково та зменшити загальний розмір відсотків річних, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання на 90%.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 10 349 400,00 грн. основної заборгованості, 24 427,17 грн. трьох процентів річних та 2 168 250,08 грн. інфляційних втрат. В решті позовних вимог суд відмовляє.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, ) на користь Акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. С.Х. Горобця, 1, ) - 10 349 400,00 грн. основного боргу, 24 427,17 грн. три проценти річних, 2 168 250,08 грн. інфляційних втрат та 191 428,83 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову - відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Акціонерне товариство "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. С.Х. Горобця, 1, ).

Відповідач - Комунальне підприємство "Харківводоканал" (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, ).

Повне рішення підписано 24 березня 2023 року.

Суддя О.В. Погорелова