ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2023 р. Справа№ 910/1322/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

учасники справи 22.03.2023 не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 (повний текст складено та підписано 17.11.2022)

у справі №910/1322/22 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Приватного підприємства "Транс Логістик"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

про стягнення 26 642,54 грн.

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія

до Приватного підприємства "Транс Логістик"

про визначення договору частково недійсним

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Транс Логістик" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 13 352,12 грн, інфляційних втрат, 4306,31 грн 3% річних, 8984,11 грн пені за прострочення оплати страхового відшкодування по автомобілю "MAN TGM 19.240", державний номер НОМЕР_1 за договором добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019, правомірність якого установлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі № 910/440/21.

До прийняття рішення по суті від відповідача надійшов зустрічний позов, у якому відповідачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 в частині страхування транспортного засобу "MAN TGM 19.240", реєстраційний номер НОМЕР_1 . Обґрунтовуючи зустрічний позов необхідністю складення акту огляду транспортного засобу на момент укладення договору страхування.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі №910/1322/22 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, код 20602681) на користь Приватного підприємства "Транс Логістик" (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, сел. Слобожанське, вул. Теплична, 27-С, код 34307753) 13 352 (тринадцять тисяч триста п`ятдесят дві) грн 12 коп. інфляційних втрат, 4 306 (чотири тисячі триста шість) грн 31 коп. 3% річних, 8 984 (вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 11 коп. пені, 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн судового збору. У задоволенні зустрічного позові відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції було обґрунтовано тим, що доказів своєчасної сплати указаної суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019, в тому числі в частині страхування транспортного засобу "MAN TGM 19.240", державний номер НОМЕР_1 , відповідає вимогам Закону України "Про страхування".

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі №910/1322/22. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі №910/1322/22 у частині задоволення первісного позову. Постановити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія у повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги відповідач зазначав, що ПП "Транс Логістик" заперечуючи проти зустрічних позовних вимог в частині не додержання сторонами п. 8.1 Правил страхування, які передбачають обов`язковість огляду страховиком транспортного засобу під час укладання спірного договору добровільного страхування та виконання страхувальником обов`язків, передбачених п. 8.3, 9.2.6, 9.2.18 правил страхування з надання транспортного засобу "MAN TGM 19.400", державний номер НОМЕР_1 , для огляду, відсутність якого свідчить про невідповідність укладеного договору страхування у спірній частині вимогам ст. 6, 16 ЗУ «Про страхування».

Також, скаржник зазначав, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не були ураховані вимоги ст. 11, 526, 629, 530, 988, 990 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст.ст. 20, 25 ЗУ «Про страхування», п. 11.4.11. Договору страхування та невірно застосовано п. 11.4.9. Договору, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення про стягнення штрафних санкцій за прострочку виконання грошового зобов`язання, яке страховиком не допускалось.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" у справі №910/1322/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1322/22. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №9101322/22.

13.02.2023 на адресу суду надійшли матеріали справи. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі №910/1322/22 залишено без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, а саме, сплату судового збору у розмірі 7 443,00 грн.

22.02.2023 апелянт направив на адресу суду заяву про усунення недоліків зустрічної позовної заяви, а саме надав суду докази сплати судового збору у розмірі 7 443, 00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/1322/22 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 справі №910/1322/22. Розгляд справи призначено на 22.03.2023.

14.03.2023 на адресу суду від позивача за первісним позовом надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд відмовити скаржнику у задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду м. Києва від 08.11.2022 у справі №910/1322/22 залишити без змін.

У судове засідання, яке відбулося 22.03.2023 учасники справи не з`явились. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки під час ухвалення постанови 22.03.2023 були відсутні учасники справи, тому датою ухвалення цього судового рішення є дата його повного складення, зокрема 03.04.2023.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна установити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

З матеріалів господарської справи убачається наступне, що 16.07.2019 між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (страховик, відповідач) та Приватним підприємством "Транс Логістик" (страхувальник, позивач) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043.

Згідно з умовами вищевказаного договору, а також додатку № 9 від 06.10.2019 до нього, були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "MAN TGS 19.400", державний реєстраційний № НОМЕР_1 .

31.08.2020 на автомобільній дорозі Батурин - Конотоп - Суми біля с. Біжівка трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "MAN TGS 19.400", державний реєстраційний № НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки "Камаз -53229", державний реєстраційний № НОМЕР_2 . Унаслідок указаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

02.09.2020 ПП "Транс Логістик" звернулось до ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" з заявою-повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, яка була зареєстрована в журналі реєстрації за № 33.

Листом № 1951/18 від 22.12.2020 ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" керуючись п.п. 11.3.7 п. 11.3 договору страхування, та на підставі п.п. 16.1.11 п. 16.1 вказаного договору відмовило у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю акту огляду, завіреного підписом та печаткою представника страховика, що засвідчує факт проведення огляду та фотографування транспортного засобу, зазначивши при цьому, що страхувальник при укладенні договору страхування не виконав свого обов`язку щодо надання страховику транспортного засобу "MAN TGS 19.400", державний реєстраційний № НОМЕР_1 , для огляду та фотографування з метою оцінки страхового ризику, у зв`язку з чим відсутній акт огляду цього транспортного засобу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 у справі № 910/440/21 позов Приватного підприємства "Транс Логістик" до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 133 316,83 грн. страхового відшкодування задоволено повністю.

Платіжним дорученням № 22711 від 19.01.2020 відповідач перерахував на користь позивача 133 316,83 грн страхового відшкодування.

Отже, зі змісту позовної заяви убачається, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідач в порушення вимог ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» несвоєчасно здійснив страхову виплату, тому просить стягнути з відповідача на свою користь 13 352,12 грн інфляційних втрат, 4 306,31 грн 3% річних та 8 984,11 грн пені за прострочення оплати страхового відшкодування.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Судом першої інстанції було установлено, що Доказів своєчасної сплати указаної суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 не надано.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до умов п. 18.1 договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, установленої на кінцеву дату такого платежу.

Отже, суд здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 8 984,11 грн пені за період прострочення з 23.12.2020 по 24.06.2021 років, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обґрунтовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, суд здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем 13 352,12 грн інфляційних втрат та 4 306,31 грн 3% річних, судом задовольняються вказані вимоги, оскільки вказані розрахунки є вірними.

Отже, обґрунтовуючи свої позовні вимоги за зустрічним позовом відповідач посилався на те, що невиконання позивачем обов`язків передбачених п.п. 8.3, 9.2.6, 9.2.18 Правил страхування та не складенням у зв`язку з цим акту огляду, що мав складатися при укладенні договору свідчить про укладення спірного договору в частині страхування транспортного засобу "MAN TGS 19.400", державний реєстраційний № НОМЕР_1 з порушенням Правил страхування та як наслідок укладення договору з порушенням вимог ст.ст. 6, 16 Закону України «Про страхування».

Відповідно, розглянувши вимоги за зустрічним позовом, суд установив наступне.

Стаття 203 Цивільного кодексу України установлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків (п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Як зазначалося вище на розгляді в Господарському суді міста Києва перебувала справи № 910/440/21 за позовом Приватного підприємства "Транс Логістик" до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення 133 316,83 грн страхового відшкодування спричиненого в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31.08.2020.

Судом установлено, що під час розгляду справи № 910/440/21 судами була надана оцінка доводам відповідача з приводу необхідності складення акту огляду транспортного засобу на момент укладення договору страхування.

Зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 у справі № 910/440/21, встановлено про відсутність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування на користь позивача на підставі п. 16.1.11 договору за відсутності акту огляду транспортного засобу.

Крім того, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 зазначено наступне.

Обґрунтовуючи необхідність складення акту огляду транспортного засобу на момент укладення договору страхування відповідач вказав, що складення такого документу має істотне значення для здійснення індивідуальної оцінки страхового ризику, оскільки саме під час такого огляду страховик в акті огляду фіксує показники одометра транспортного засобу (чи експлуатувався раніше ТЗ), наявність/відсутність пошкоджень транспортного засобу на момент страхування тощо. Оцінка страхових ризиків та транспортного засобу, як предмету майбутнього договору страхування, здійснюється страховиком саме під час складення акту огляду транспортного засобу на момент укладення договору страхування. Однак, як вірно встановив суд першої інстанції, визначення відповідачем, як страховиком, страхової суми для транспортного засобу MAN TGS 19.400, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 2 000 000,00 грн. і погодження такого розміру страхової суми позивачем, підтверджується додатком № 9 від 06.10.2019 до договору страхування, підписаним представниками обох сторін та засвідченим їх печатками. Отже, вказане свідчить про проведення страховиком огляду транспортного засобу. Відтак, незважаючи на твердження відповідача про невиконання позивачем обов`язку надати автомобіль MAN TGS 19.400, д.н.з. НОМЕР_1 , для огляду та складення відповідного акту під час укладення договору страхування, відповідач визначив страхову суму для вказаного автомобіля. З урахуванням викладеного, колегія суддів критично оцінює твердження відвідача про невиконання позивачем вказаного обов`язку. Враховуючи вказане вище, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення виплати страхового відшкодування на користь позивача у зв`язку з визначенням страховиком страхової суми у розмірі 2 000 000 грн та погодженням такого розміру страхової суми. При цьому, за встановлених судом обставин визначення сторонами у договорі страхової суми за транспортним засобом MAN TGS 19.400, д.н.з. НОМЕР_1 , тлумачення відповідачем п.п. 16.1.11 п.16.1 договору щодо відсутності засвідченого підписом представника страховика та печаткою товариства акту огляду на підтвердження факту проведення огляду транспортного засобу, як підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, суперечить принципам добросовісності та справедливості, оскільки фактично призводить до того, що договір в частині страхування транспортного засобу MAN TGS 19.400, д.н.з. НОМЕР_1 , заздалегідь не передбачав його виконання страховиком у разі настання страхового випадку. Посилання у вищезгаданому пункті договору на необхідність засвідчення акту огляду транспортного засобу підписом та печаткою представника страховика розуміється судом як покладення саме на страховика обов`язку із складення відповідного акту, відтак положеннями п.9.2.18 Правил визначено його право вимоги до страхувальника надати транспортний засіб на огляд. Проте, скаржником не надано суду доказів ініціювання до або після укладення договору процедури огляду автомобіля MAN TGS 19.400, д.н.з. НОМЕР_1 , зокрема, направлення листа-вимоги позивачу про надання транспортного засобу на огляд, а також доказів відмови або ігнорування такої вимоги позивачем. З огляду на наведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування на користь позивача на підставі п. 16.1.11 договору за відсутності акту огляду транспортного засобу MAN TGS 19.400, д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно вимог ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, договір добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 року, в тому числі в частині страхування транспортного засобу "MAN TGM 19.240", державний номер НОМЕР_1 , відповідає вимогам Закону України "Про страхування".

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст. 76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На переконання суду, всупереч указаних вимог відповідачем не доведено обставин які б свідчили про невідповідність Договору добровільного страхування наземного транспорту № 078999/920/190001043 від 16.07.2019 нормам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.12.2022 у справі №904/738/22 та від 07.02.2023 у справі №910/1665/22.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Ураховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено обставини, покладені в основу зустрічного позову, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі №910/1322/22 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. У задоволенні апеляційної скарги відповідача належить відмовити.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на відповідача.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі №910/1322/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 у справі №910/1322/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 покласти на ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран