ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

22 березня 2023 року Справа № 915/1864/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

про неплатоспроможність: фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

кредитор: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (, адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4)

керуючий реструктуризацією: арбітражний керуючий Гапіна Наталія Вікторівна (адреса для листування: АДРЕСА_2 , електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

за участі представників учасників справи:

від боржника: Проніна О.О.

від кредитора: Іванова С.О.

керуючий реструктуризацією: Гапіна Н.В.,

встановив:

Ухвалою суду від 14.09.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Гапіну Наталію Вікторівну (свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 710 від 01.04.2013).

19.10.2022 на електронну адресу суду надійшла заява Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" від 17.10.2022 про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_1 в розмірі 11686302,90 грн за Кредитним договором №NKH3G14040074 від 04.09.2007, за Кредитним договором NKN0AN00050068 від 22.02.2008 та Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008.

Ухвалою суду від 14.09.2022 попереднє засідання у справі призначено на 09.11.2022 о 10:00 год.

Ухвалою від 09.11.2022 судом постановлено: продовжити строк проведення попереднього засідання у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та відкласти попереднє засідання у справі на 14.12.2022 о 10:20 год.; зобов`язати АТ КБ "Приватбанк" надіслати керуючому реструктуризацією та боржнику заяви про визнання кредиторських вимог з доданими до неї доказами та надати суду відповідні докази в п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали.

12.12.2022 представником боржника подано заперечення на заяву кредитора про визнання грошових вимог.

Зокрема, представник боржника просить суд задовольнити заяву Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" частково, в загальній сумі 110402,23 дол. США та 162385,68 грн, що в еквіваленті становить 4199640,68 грн, в решті відмовити за необґрунтованістю.

13.12.2022 арбітражним керуючим подано до господарського суду супровідним листом від 12.12.2022 відомості про результати розгляду вимог кредитора.

Керуючим реструктуризацією визнано кредиторські вимоги до боржника на загальну суму 4539365,74 грн, з яких:

- 237350,00 грн - вимоги забезпечені іпотекою майна боржника;

- 2640095,16 грн - друга черга задоволення вимог кредиторів, що складається з наступного: за кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007, що складається з основної заборгованості по кредиту - 37761,38 дол. США, прострочених процентів - 36484,27 дол. США, що станом на 19.10.2022 (офіційний курс НБУ станом на 19.10.2022 становить 36,5686 грн за 1 дол. США) 2715059,48 грн - 237350,00 грн (вимоги забезпечені іпотекою майна боржника) = 2477709,48 грн + 160270,27 грн (вимоги за кредитним договором №NKN0FN00050068 від 22.02.2008) + 2115,41 грн (вимоги по договору про надання банківських послуг від 22.02.2008);

- 1661920,58 грн - третя черга задоволення вимог кредиторів, що складається з наступного: (за кредитним договором № NKH3G104040074 від 03.09.2007, що складається з комісії за користування кредитом - 4436,80 дол. США, пеня - 40982,51 дол. США), що станом на 19.10.2022 становить 36,5686 грн за 1 дол. США) 1660920,58 грн та 250,00 грн штрафу.

Решту вимог АТ КБ "Приватбанк" керуючий реструктуризацією відхиляє.

Попереднє засідання у справі, призначене на 14.12.2022 о 10:20 не відбулося через зупинення роботи суду в період часу з 10 год. 15 хв. по 11 год. 50 хв у зв`язку із повідомленням про замінування будівлі, в якій розташований Господарський суд Миколаївської області.

Ухвалою суду від 16.12.2022 призначено попереднє засідання у справі на 20 січня 2023 року о 11:00 год.

11.01.2023 на адресу суду надійшов лист кредитора від 30.12.2022 з повідомленням, що на даний момент відбувається збір інформації з різних джерел на виконання запиту суду, відповідь буде направлена протягом 10 робочих днів з моменту отримання даного листа.

Ухвалою від 20.01.2023 суд постановив: продовжити строк проведення попереднього засідання у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та відкласти попереднє засідання у справі на 22 лютого 2023 року о 11:30 год.

20.01.2023 через систему "Електронний суд" кредитором подано до господарського суду уточнену заяву про визнання кредиторських вимог до боржника.

Зокрема, кредитор просить суд визнати грошові вимоги банку до боржника у розмірі 13042485,00 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів боржника, а саме: 4932737,28 грн - друга черга, 7872397,71 грн - третя черга, 237350,00 грн - окремо та судовий збір по даній справі у сумі 4962,00 грн - перша черга реєстру.

25.01.2023 суд постановив ухвалу: прийняти уточнену заяву кредитора та призначити її до розгляду в попередньому засіданні на 22 лютого 2023 року о 11:30 год.; встановити керуючому реструктуризацією та боржнику 5-денний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду письмового відзиву по суті уточненої заяви кредитора про визнання кредиторських вимог, доказів направлення кредитору повідомлення про результати розгляду грошових вимог.

15.02.2023 боржником подано до господарського суду заперечення на уточнену заяву кредитора про визнання грошових вимог.

Боржник визнає грошові вимоги кредитора в сумі 4738201,67 грн, просить суд в решті грошових вимог відмовити.

15.02.2023 керуючим реструктуризацією подано до суду відомості про результати розгляду уточненої заяви кредитора про визнання грошових вимог.

Зокрема, за результатами розгляду заяви кредитора з вимогами до боржника, що виникли за кредитним договором №NKH3G204040074 від 04.09.2007, за кредитним договором №NKH3G14040074 від 04.09.2007, кредитним договором № NKN0АN00050068 від 22.02.2008, договору про надання банківських послуг від 22.02.2008, керуючим реструктуризацією визнано грошові вимоги кредитора до боржника в загальній сумі 4815634,15 грн, з яких:

- 237350 грн - вимоги забезпечені іпотекою майна боржника у відповідності до приписів ч. 3 ст. 113 Кодексу України з процедур банкрутства;

- 3266344,44 грн - 2 черга вимог кредиторів, що складається з наступного: 568891,18 грн за кредитним договором №NKH3G204040074 від 04.09.2007; 2535067,58 грн за кредитним договором №NKH3G14040074 від 04.09.2007; 160270,27 грн за кредитним договором № NKN0АN00050068 від 22.02.2008; 2115,41 грн за договором про надання банківських послуг від 22.02.2008;

- 1311939,71 грн - 3 черга задоволення вимог кредиторів, що складається з наступного: 110965,58 грн за кредитним договором №NKH3G204040074 від 04.09.2007; 1200974,13 грн за кредитним договором №NKH3G14040074 від 04.09.2007.

22.02.2023 кредитором подано до господарського суду додаткові пояснення по справі. Кредитор просить суд врахувати, що заява від 17.10.2022 з конкурсними вимогами до боржника, направлена на електронну адресу суду, є поданою в межах строку, визначеного ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства та просить вважати технічною помилку в тексті заяви щодо вимог на підставі Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008, а саме: замість ОСОБА_1 зазначено прізвище іншого боржника.

Ухвалою від 22.02.2023 суд постановив: продовжити строк проведення попереднього засідання у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 та відкласти попереднє засідання у справі на 17 березня 2023 року о 10:00 год.; зобов`язати кредитора за п`ять днів до дати наступного судового засідання надати суду:

- обгрунтований розрахунок грошових вимог за кредитними договорами від 03.09.2007, та кредитним договором від 22.02.2008 з посиланням на первинні бухгалтерські документи та положення про черговість зарахування банком коштів;

- належним чином засвідчені копії первинних бухгалтерських документів на підтвердження виконання боржником зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі, в порядку примусового виконання; належним чином засвідчені копії внутрішнього розпорядчого документу, яким керується кредитор, визначаючи черговість зарахування коштів за наведеними договорами (за наявності);

- за договором про надання банківських послуг від 22.02.2008 - обгрунтований розрахунок процентів з урахуванням базової процентної ставки за кредитним лімітом у розмірі 3%, визначеної у заяві-анкеті від 22.02.2008.

23.02.2023 на адресу суду від арбітражного керуючого надійшли відомості про результати розгляду вимог кредитора з урахуванням уточнень, направлені засобами поштового зв`язку.

13.03.2023 кредитором подано до господарського суду через систему «Електронний суд» додаткові письмові пояснення по справі.

Зокрема, кредитор зазначає наступне:

1) згідно виписки та меморальних ордерів, загальна сума здійснених Боржником погашень за Кредитним договором №NKH3G104040074 шляхом внесення готівки в касу складає 9707 дол США. Останнє погашення відбулось 22.01.2009 року. Щодо суми у виписці по рахунку № НОМЕР_2 , які зазначені в графі «обороти кредит» за 08.09.2017 року у сумі 1250,44 дол. США та 6897,23 дол США, то зазначені суми не є погашеннями заборгованості Боржником, а є внутрішньою технічною операцією АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується меморіальними ордерами з призначенням платежу «коригувальна проводка по договору NKH3G104040074 згідно протокола 6517302.» Зазначеним Протоколу Кредитного Комітету від 10.01.2017 був затверджена необхідність перерахунку підвищених відсоткових ставок до рівня, встановленого у договорі. Отже, відображення зазначених сум не є сумами погашення, а є перерозподілом раніше сплачених Боржником сум заборгованості.

2) заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 р. перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 13.09.2022 (дату, що передує даті відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника) становить 330 784,58 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 (36,5686 грн за 1 дол США) становить 12096328,99 грн, яка складається з наступного: 37803,19 дол США -заборгованість по тілу кредиту, що становить еквівалент 1 382 409,73 грн 73879,72 дол США -заборгованість по процентам, що становить еквівалент 2 701 677,93 грн 206768,87 дол США- пеня, що становить еквівалент 7561248,10 грн 12332,8 дол США - заборгованість з комісії, що становить еквівалент 450 993,23 грн.

3) заборгованість боржника за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 р. перед кредитором відповідно до рішення суду становить 18550,74 дол. США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 36,5686 грн за 1 дол США становить 678374,59 грн.) та 1482,20 грн судового збору, яка складається з наступного: 9257,49 дол. США - заборгованості по кредиту, що еквівалентно 338533,44 грн 5337,60 дол. США- прострочених процентів, що еквівалентно 195188,55 грн 921,20 дол. США -комісії за користування кредитом, що еквівалентно 33686,99 грн 3034,45 дол. США- пені за невиконання зобов`язань, що еквівалентно 110965,58 грн.

4) на підставі Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008 р, укладеного шляхом підписання боржником відповідної Заяви-приєднання, заборгованость по тілу кредиту становить 2115,41 грн. 22.01.2009 Боржником було здійснено останній платіж по процентам. Відповідно, строк прострочки по сплаті процентів на зазначену суму заборгованості становить 4972 днів за період з 23.01.2009 р. по 13.09.2022 р. Розрахунок процентів здійснюється за формулою: Сума процентів = С x Z x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості 2115,41 грн Z - базова відсоткова ставка, що зазначена довідці про умови кредитування, що становить 3% на місяць та відповідно 36 % річних. 365 -кількість днів в році Д-кількість днів розрахункового періоду-4972 дні за період з 23.01.2009 р. по 13.09.2022 р. Сума процентів=2115,41х36х4972/365/100=10 373,73 грн. Разом сума заборгованості за Договором надання банківських послуг становить 12 489,14 грн.

17.03.2023 кредитором подано до господарського суду заяву про приєднання до матеріалів справи інформації про виконавче провадження №42869115 щодо стягнення за виконавчим листом №2/487/608/14 від 13.03.2014 з поручителя ОСОБА_2 , з якої вбачається, що погашень заборгованості за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 не здійснювалось.

У судовому засіданні 17.03.2023 учасники справи підтримали свої позиції, викладені у заявах по справі.

Представник кредитора підтримала уточнену заяву про визнання кредиторських вимог, з урахуванням доповнень та уточнень, просить суд визнати грошові вимоги кредитора у повному обсязі.

Представник боржника визнає грошові вимоги кредитора в сумі 4738201,67 грн, просить суд в решти грошових вимог відмовити.

Керуюча реструктуризацією визнає грошові вимоги кредитора до боржника в загальній сумі 4815634,15 грн, решту відхиляє з підстав, викладених у відомостях про результати розгляду вимог кредитора.

Представник боржника заявила усне клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Представник кредитора та керуюча реструктуризацією залишили вирішення клопотанного представника боржника на розсуд суду.

У судовому засіданні 17.03.2023 оголошено перерву до 22.03.2023 о 12:00 год.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення попереднього засідання.

На підставі ст. 233 ГПК України, судом підписано вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши матеріали заяви кредитора, заслухавши пояснення представників кредитора, боржника та керуючої реструктуризацією, суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою суду від 14.09.2022 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), введено процедуру реструктуризації боргів боржника, призначено керуючим реструктуризацією арбітражного керуючого Гапіну Наталію Вікторівну (свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 710 від 01.04.2013).

Оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність оприлюднено 16.09.2022 №69254.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно усталеної практики Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18).

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19, від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, від 20.09.2022 від 911/2796/21).

Наведені висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ (відповідно до пункту 4 Розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство), оскільки Кодекс (статті 45-47) містить аналогічне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Така позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.12.2021 у справі № 905/857/19, від 20.12.2021 у справі № 922/1775/19, від 09.06.2022 у справі № 910/14927/20.

Верховний Суд зауважує, що заяви з кредиторськими вимогами судам слід розглядати із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 914/2404/19, від 28.01.2021 у справі № 910/4510/20).

Правового висновку про обґрунтованість відмови судів першої та апеляційної інстанцій у визнанні грошових вимог кредитора-заявника внаслідок неподання таким кредитором належних та достатніх документальних доказів у справу про банкрутство при поданні заяви конкурсним кредитором суди дійшли у справах № 910/21939/15 (постанова Верховного Суду 23.04.2019) та № 904/2104/19 (постанова Верховного Суду 28.07.2020, зокрема, щодо розгляду грошових вимог ПАТ "Алчевський коксохімічний завод"). Така практика є сталою як при застосуванні статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так при застосуванні статті 45 КУзПБ.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

У свою чергу докази відповідно до ст. ст. 76-79 ГПК України повинні бути належними на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

В межах встановленого строку на адресу суду надійшла заява Акціонерного товариства "Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" від 17.10.2022 про визнання грошових вимог до фізичної особи ОСОБА_1 .

Кредитор просить суд визнати та включити до реєстру вимог кредиторів боржника грошові вимоги банку до боржника, а саме:

1) заборгованість за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 станом на 13.09.2022 (дату, що передує даті відкриття провадження у справі про банкрутство боржника) в сумі 330 784,58 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 (36,5686 грн за 1 дол США) становить 12096328,99 грн, яка складається з наступного:

- 37803,19 дол США -заборгованість по тілу кредиту, що становить еквівалент 1 382 409,73 грн;

- 73879,72 дол США -заборгованість по процентам, що становить еквівалент 2 701 677,93 грн;

- 206768,87 дол США- пеня, що становить еквівалент 7561248,10 грн;

- 12332,8 дол США - заборгованість з комісії, що становить еквівалент 450 993,23 грн;

2) заборгованість боржника за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 перед кредитором відповідно до рішення суду становить 18550,74 дол. США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 36,5686 грн за 1 дол США становить 678374,59 грн.) та 1482,20 грн судового збору, яка складається з наступного:

- 9257,49 дол. США - заборгованості по кредиту, що еквівалентно 338533,44 грн;

- 5337,60 дол. США- прострочених процентів, що еквівалентно 195188,55 грн;

- 921,20 дол. США -комісії за користування кредитом, що еквівалентно 33686,99 грн;

- 3034,45 дол. США- пені за невиконання зобов`язань, що еквівалентно 110965,58 грн;

3) заборгованість боржника за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 станом на 13.09.2022 в сумі 236829,01 грн, з яких:

- 43719,37 грн - заборгованість за кредитом,

- 134,61 грн - заборгованість по відсотках,

- 192975,02 грн - пеня;

4) заборгованість за Договором про надання банківських послуг від 22.02.2008, укладеного шляхом підписання боржником відповідної Заяви-приєднання в сумі 12489,14 грн, яка складається з:

- заборгованость по тілу кредиту становить 2115,41 грн;

- заборгованість по сплаті процентів за період з 23.01.2009 по 13.09.2022 в сумі 10373,73 грн.

Уточненою заявою від 20.01.2023, кредитор просить суд визнати грошові вимоги банку до боржника у розмірі 13042485,00 грн та включити їх до реєстру вимог кредиторів боржника, а саме: 4932737,28 грн - друга черга, 7872397,71 грн - третя черга, 237350,00 грн - окремо та судовий збір по даній справі у сумі 4962,00 грн - перша черга реєстру.

З матеріалів справи судом встановлено наступне.

03.09.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №NKH3G104040074 (основний кредит) та Кредитний договір №NKH3G204040074 від 03.09.2007 (кредит на початковий внесок).

Відповідно до укладеного Кредитного договору № NKH3G104040074 від 03.09.2007 ОСОБА_1 03.09.2007 отримав кредит у розмірі 46060 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02.09.2027 року. Погашення заборгованості здійснюється щомісячним платежем 493,59 дол США. Період сплати з 01 по 07 число кожного місяця (згідно з п. 7.1 кредитного договору).

Як встановлено п. 7.2 Кредитного договору для виконання зобов`язань Банк відкриває Позичальнику рахунок НОМЕР_2 .

Як вбачається з виписки та меморальних ордерів, загальна сума здійснених Боржником погашень за Кредитним договором №NKH3G104040074 шляхом внесення готівки в касу складає 9707 дол США: 04.10.2007-617 дол США; 06.11.2007- 620 дол США; 10.12.2007- 620 дол США; 04.01.2008 - 620 дол США; 07.02.2008-620 дол США; 07.03.2008-620 дол США; 10.04.2008-620 дол США; 08.05.2008-620 дол. США; 28.05.2008-10 дол. США; 09.06.2008-620 дол. США; 11.07.2008-630 дол. США; 15.08.2008-110 дол. США; 15.08.2008-510 дол. США; 07.10.2008-200 дол. США; 19.11.2008-200 дол. США; 20.11.2008-100 дол. США; 21.11.2008-100 дол. США; 25.11.2008-200 дол. США; 26.11.2008-350 дол. США; 28.11.2008-1120 дол. США; 06.01.2009-300 дол. США; 22.01.2009-300 дол. США.

Останньою датою сплати є 22.01.2009.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14 з боржника на користь ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором на житловий будинок (шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» від імені власника з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKH3G104040074 в загальній сумі 114724,98 дол. США (що була розрахована на 09.12.2013 року), 250 грн штраф та 3441 грн судового збору. Сума заборгованості по Кредитному договору складається з: основної заборгованості по кредиту 37761,38 дол. США, прострочених процентів 26081,20 дол. США, комісії за користування кредитом 4436,80 дол. США, пені за невиконання зобов`язань 40982,51 дол. США, штраф (фіксована частина) 250 грн.

Рішення не виконано, нерухоме майно не реалізовано.

22.12.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. видано виконавчий напис за №15027 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором станом на 05.09.2017 на загальну суму 115746,09 дол.США, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 1800 грн.

За даним виконавчим написом було відкрито виконавче провадження №56144010 Заводським РВ ДВС м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 11.04.2018.

Виконавче провадження №56144010 на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (не виявлено майна боржника, на яке можливо звернути стягнення) закінчено, що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу постановою від 17.10.2019.

18.06.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано виконавчий напис за №1653 про звернення стягнення на нерухоме майно Боржника за договором іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за період з 03.09.2007 по 26.03.2019 на загальну суму 274743,31 дол. США, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3500 грн.

За даним виконавчим написом постановою від 02.11.2021 було відкрито виконавче провадження №67334497 Заводським ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Погашень заборгованості в межах зазначеного виконавчого провадження не відбулося, що підтверджуються Інформацією про виконавче провадження №67334497.

Кредитором заявлено до визнання грошові вимоги за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 станом на 13.09.2022 (дату, що передує даті відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника) в сумі 330 784,58 дол США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 17.10.2022 (36,5686 грн за 1 дол США) становить 12096328,99 грн, яка складається з наступного:

- 37803,19 дол США -заборгованість по тілу кредиту, що становить еквівалент 1 382 409,73 грн;

- 73879,72 дол США -заборгованість по процентам, що становить еквівалент 2 701 677,93 грн;

- 206768,87 дол США- пеня, що становить еквівалент 7561248,10 грн;

- 12332,8 дол США - заборгованість з комісії, що становить еквівалент 450 993,23 грн.

Разом з тим, із мотивувальної частини заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14 вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором на житловий будинок відбулося за основним зобов`язанням - Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007, що укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до усталеної судової практики щодо застосування ст. 1048, ст. 1050, ст. 625 ЦК України у кредитних спорах, підтримується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, що підтверджується постановами Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07.07.2020, №912/1120/16 від 04.02.2020, №910/18943/20 від 27.07.2021.

Надаючи правову оцінку вищевказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Вказаний висновок міститься у п. 35 Постанови.

В п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Також слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду від 14.07.2021 р. у справі №186/1376/19 в частині забезпечення вимог кредитора іпотекою, які виникли на підставі ст. 625 ЦК України. Загальним правилом визначено, що у разі пред`явлення вимоги в порядку ст. 1048 ЦК України банком боржнику чи у разі закінчення кредитного договору на суму заборгованості не нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а застосовується інший порядок, передбачений ст. 625 ЦК України.

Верховний Суд у правовій позиції у справі №186/1376/19 зазначив: «Під час вирішення питання щодо забезпечення іпотекою вимог кредитора про стягнення 3% річних, нарахованих у порядку ст. 625 ЦК України, судам необхідно враховувати умови та правила укладеного між сторонами іпотечного договору. Якщо умовами іпотечного договору не передбачено покриття вимог кредитора, які нараховані в порядку ст. 625 ЦК України, то такі вимоги банку є протиправними».

Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так як кредитним договором не встановлено розмір процентів після спливу строку його дії, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16 та підтверджений постановою Верховного суду від 16 січня 2018 року у справі № 305/1133/15-ц, провадження № 61-86св18 (ЄДРСРУ № 71639615).

Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін.

Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Таким чином, Банк позбавлений права нараховувати по Кредитному договору №NKH3G104040074 від 03.09.2007 проценти за користуваннгя кредитними коштами.

З наданого суду розрахунку вбачається, що Банком здійснювалось подальше нарахування (по 13.09.2022 - дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника) відсотків, пені та комісії за користування кредитом після рішення суду у розмірі, не погодженому сторонами.

Однак, такі дії банку не узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.07.2018 у справі № 444/9519/12 щодо висновку про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, звернення банку до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з такими позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Після цього норми законодавства, за якими нараховуються та стягуються проценти за кредитом (за правомірне користування кредитом), не піддягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Тобто, факт подання позову прямо спричиняє неможливість подальшого нарахування та стягнення процентів за користування кредитом.

Тому, дії кредитора щодо нарахування відсотків за прострочення стягнутої заборгованості не узгоджуються із зазначеною позицією Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, судом відхиляються вимоги Банку щодо відсотків, нарахованих після винесення судового рішення у справі №2/487/881/14.

Крім того, судом відхиляються вимоги кредитора щодо нарахування пені та комісії після винесення судового рішення у справі №2/487/881/14, оскільки норми Кредитного договору №NKH3G104040074 припинили свою дію з дня набрання судовим рішення законної сили, тобто з 13.05.2014.

Згідно наведеного вище заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14 сума заборгованості по Кредитному договору №NKH3G104040074 складається з: основної заборгованості по кредиту 37761,38 дол. США, прострочених процентів 26081,20 дол. США, комісії за користування кредитом 4436,80 дол. США, пені за невиконання зобов`язань 40982,51 дол. США, штрафу (фіксована частина) 250 грн.

Станом на дату звернення кредитора з грошовими вимогами до боржника борг не сплачено та боржником не оспорено.

Вказані вимоги виникли до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність та є конкурсними.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Ураховуючи встановлене та відповідно до ст. 122, 45 Кодексу України з процедур банкрутства, суд вважає, що грошові вимоги банку підлягають частковому визнанню.

Відповідно до абз.4 ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Кредитором заяву про визнання грошових вимог до боржника подано до господарського суду 19.10.2022.

Офіційний курс НБУ за 1 дол. США станом на 19.10.2022 становить 36,5686.

Отже, підлягає визнанню та включенню до реєстру вимог до боржника заборгованість за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 за Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14 в загальній сумі 3999245,35 грн, з яких:

- заборгованість за кредитом - 37761,38 дол. США, що в еквіваленті станом на 19.10.2022 (офіційний курс становить 36,5686 за 1 дол. США) становить 1380880,80 грн;

- заборгованість по прострочених процентах - 26081,20 дол. США, що в еквіваленті становить 953752,97 грн;

- комісія за користування кредитом в сумі 4436,80 дол. США, що в еквіваленті становить 162247,56 грн;

- пеня за невиконання зобов`язання в сумі 40982,51 дол. США, що в еквіваленті становить 1498673,02 грн;

- штраф (фіксована частина) 250,00 грн;

- судовий збір в сумі 3441,00 грн.

Із змісту виконавчих написів, про які кредитором зазначено у заяві про визнання грошових вимог та уточненій заяві про визнання грошових вимог, вбачається, що стягнення за виконавчими написами відноситься і до періоду, за який стягнення відбулося за заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/881/14, а саме з дати укладання кредитного договороу - 03.09.2007.

Таким чином, заборгованість, на яку вилано виконавчі написи нотаруса є такою, що стягнута за одним і тим же Кредитним договором неодноразово, та враховуючи те, що кредитор скористався своїм правом на погашення кредитної заборгованості №NKH3G104040074 від 03.09.2007 в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредиторські вимоги, які обґрунтовуються наявністю виконавчих написів нотаріусів суд вважає такими, що підлягають відхиленню.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 04.09.2007 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Рябоконь К.Л. за №1715 від 04.09.2007. За умовами іпотечного договору, в забезпечення виконання Іпотекодавцем (боржником) зобов`язань за Кредитним договором, Іпотекодавцем надано в іпотеку нерухоме майно, а саме: цілий житловий будино, з усіма господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_3 (п. 35.3. Договору іпотеки).

У відповідності до п. 35.5. Договору іпотеки сторонами визначено, що вартість предмета іпотеки складає 237350,00 грн.

У відповідності до приписів абз. 3 ч. 2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимогаи, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №313650147 від 28.10.2022 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2007 №1711. В реєстрі міститься запис про заборону на нерухоме майно №5595222 від 04.09.2007. Інформація з Державного реєстру Іпотек: іпотека зареєстрована 12.09.2007, реєстраційний номер обтяження 5644901, об`єкт обтяження: будинок житловий, загальною площею 55,50 кв.м., житлова площа 4,20 кв.м., адреса: АДРЕСА_3 , номер РПВН 12659519, Іпотекодержатель: ЗАТ КБ «Приватбанк».

Таким чином, вимоги АТ КБ «Приватбанк» за Кредитним договором №NKH3G104040074 від 03.09.2007 є забезпеченими майном боржника за Договором іпотеки від 04.09.2007 на суму вартості предмета іпотеки зазначеної в договорі іпотеки - 237350,00 грн.

Відповідно до укладеного Кредитного договору № NKH3G204040074 від 03.09.2007 ОСОБА_1 03.09.2007 отримав кредит у розмірі 9400 дол США зі строком повернення 02.09.2027 зі сплатою за користування відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно бути здійснено щомісяця одним платежем у розмірі 123,40 дол США. Період сплати з 01 по 07 число кожного місяця.

Боржник зобов`язання належним чином не виконав.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2014 у справі №2/487/608/14 з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 у солідарному порядку стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 станом на 10.12.2012 у загальній сумі 18550,74 дол. США, 1482,20 грн судового збору, яка складається з:

- основної заборгованості по кредиту 9257,49 дол. США,

- прострочених процентів 5337,60 дол. США,

- комісії за користування кредитом 921,20 дол. США,

- пені за невиконання зобов`язань 3034,45 дол. США.

На виконання рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2014 у справі №2/487/608/14 судом видано виконавчий лист у справі від 13.03.2014 №2/487/608/14 та 10.04.2014 відкрито виконавче провадження 42895250.

Рішення не виконане, що підтверджується Інформацією про виконавчі провадження №42895250, №55552298 та №42869115.

Боржник наявність заборгованості за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 не заперечив та не спростував, доказів погашення заборгованості за договором в повному обсязі суду не надав.

Таким чином, заборгованість боржника за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 перед кредитором відповідно до рішення суду становить 18550,74 дол. США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 19.10.2022 36,5686 грн за 1 дол США становить 678374,59 грн) та 1482,20 грн судового збору, яка складається з наступного:

- 9257,49 дол. США - заборгованості по кредиту, що еквівалентно 338533,44 грн;

- 5337,60 дол. США - прострочених процентів, що еквівалентно 195188,55 грн;

- 921,20 дол. США - комісії за користування кредитом, що еквівалентно 33686,99 грн;

- 3034,45 дол. США - пені за невиконання зобов`язань, що еквівалентно 110965,58 грн.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ "ПриватБанк" за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007 є стягнутою за судовим рішенням, отже є безспірною.

З зазначеного витікає, що до реєстру вимог кредиторів боржника слід включити грошові вимоги АК КБ «Приватбанк» за Кредитним договором №NKH3G204040074 від 03.09.2007, які складаються з:

- 9257,49 дол. США - заборгованості по кредиту, що еквівалентно 338533,44 грн;

- 5337,60 дол. США - прострочених процентів, що еквівалентно 195188,55 грн;

- 921,20 дол. США - комісії за користування кредитом, що еквівалентно 33686,99 грн;

- 3034,45 дол. США - пені за невиконання зобов`язань, що еквівалентно 110965,58 грн.

22.02.2008 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали Кредитнй договір №NKN0AN00050068.

Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Боржнику кредит у розмірі 46091,60 грн на термін до 21.02.2013, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Боржник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Боржник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав боржнику кредит у розмірі 46091,60 грн.

В порушення умов Кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Боржник свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2012 у справі №2/1412/2882/12 зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 52696,17 грн, з яких: основна заборгованість за кредитом 34880 грн, прострочені проценти 9684,27 грн, комісія за користування кредитом 696,80 грн, пеня за невиконання зобов`язань 7434,79 грн та 649,96 грн судового збору.

Рішення набрало законної сили 07.05.2012.

Оскільки Боржник продовжив не виконання зобов`язань за договором, АТ КБ «Приватбанк» звернулося за захистом своїх порушених прав до суду.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 у справі №2/487/901/14 з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у солідарному порядку стягнуто заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 141139,26 грн, з яких: основна заборгованість за кредитом 43830,45 грн, прострочені проценти 33,43 грн, комісія за користування кредитом 2450,78 грн, пеня за невиконання зобов`язань 88165,59 грн, штраф фіксована частина 250,00 грн, штраф процентна складова - 6709,01 грн та 766,60 грн судового збору з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем на підставі умов Договору та ст. 1050 ЦК України було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачем свого зобов`язання за Договором. Проте, вимога залишилась без задоволення.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист.

Постановою Заводського ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29.01.2018 відкрито виконавче провадження №55551350.

Постановою від 17.10.2019 виконавчий документ повернуто стягувачу за відсутністю майна у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Постановою від 14.08.2020 Заводським ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно відкрито виконавче провадження №62810368.

Заборгованість за договором не була погашена в повному обсязі.

У відповідності до виписок по особовому рахунку боржниками солідарно виконано судове рішення в загальній сумі 33565,16 грн.

Згідно наданого кредитором розрахунку заборгованість боржника за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 станом на 13.09.2022 становить 236829,01 грн, яка складається з: 43719,37 грн - заборгованість за кредитом 134,61 грн - заборгованість по процентам, 192975,02 грн - пеня нарахована кредитором станом на 13.09.2022.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів законодавства й в установлений строк.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Боржник у запереченнях на заяву кредитора про визнання грошових вимог заявив про застосування позовної давності до вимог про нарахування процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій.

Пред`явлення позову як форми захисту суб`єктивного права є одним з етапів здійснення матеріального права. Втім, хоча позовна форма захисту цивільних прав є основною формою їх захисту в суді і в ЦК України йдеться саме про позовну давність, проте встановлені законом строки застосовуються і до цивільно-правових вимог, які не оформляються у вигляді позову, зокрема у справах про банкрутство.

Чинний КУзПБ введений в дію з 21.10.2019, не встановлює спеціальних норм, які регулюють застосування позовної давності у справах про банкрутство, в тому числі її застосування при розгляді кредиторських вимог до боржника. Таких норм не містить і ГК України.

Водночас частиною 1 ст. 3 ГПК України визначено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

ЦК України як основний акт цивільного законодавства не містить вичерпного переліку вимог, на які позовна давність не поширюється. Водночас оскільки позовна давність є інститутом цивільного права, вона може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 ГК України).

За змістом частини другої статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов`язань, визначених статтею 175 ГК України (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 910/10116/18 та від 01.10.2019 у справі № 910/12604/18).

Тому у вирішенні питання застосування позовної давності у справі про банкрутство необхідно керуватися нормами ЦК України, глава 19 "Позовна давність" якого включена до книги першої "Загальні положення", а отже, її положення поширюються не лише на договірні, а й на інші цивільні правовідносини.

У справі, що розглядається, кредитор звернувся до суду за захистом своїх прав шляхом подання заяви з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство.

Тобто кредитор звернувся до суду в розумінні статті 16 ЦК України з вимогою про захист свого майнового права та інтересу.

За таких умов положення про позовну давність поширюються і на майнові вимоги кредиторів, заявлені до боржника у справі про його банкрутство.

Ураховуючи наведене, у справі про банкрутство при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність, визначені у главі 19 «Позовна давність» ЦК України.

Близького за змістом підходу щодо застосування позовної давності у справі про банкрутство дотримується Верховний Суд України у постанові від 13.01.2016 у справі № 922/5094/14, судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 23.04.2019 у справі № Б-19/207-09, від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.2020 у справі № 14/325"б".

У ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

Термін кредитування за вказаним Кредитним договором закінчився 21.02.2013.

Відповідно до п. 14.10. Кредитного договору нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли зобов`язання за цим договором повинно було бути виконано відповідною стороною.

Таким чином, за умовами п. 14.10. Кредитного договору, кредитор мав право нарахування неустойки протягом трьох років з дня, коли зобов`язння за цим договором повинно було бути виконано, тобто до 21.03.2016.

Як встановлено судом з матеріалів справи та не заперечено сторонами, останнє погашення заборгованості за вказаним Кредитним договором відбулося 25.09.2017, тобто строк позовної давності вважається таким, що перервався.

Відповідно до п. 14.11. Кредитного договору №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 сторонами встановлено строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років.

Кредитором заявлено позовні вимоги до боржника 19.10.2022, в той час як 5-ти річний строк позовної давності сплив 25.09.2017.

Враховуючи зазначене, судом відхиляються вимоги кредитора в цій частині щодо нарахування пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ "ПриватБанк" за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008 є стягнутою за судовим рішенням, отже є безспірною.

З зазначеного витікає, що до реєстру вимог кредиторів боржника слід включити грошові вимоги АК КБ «Приватбанк» за Кредитним договором №NKN0AN00050068 від 22.02.2008, які складаються з:

- 43719,37 грн - заборгованість за кредитом;

- 134,61 грн - заборгованість по процентам;

- 88165,59 грн - пеня.

Стосовно кредиторських вимог Банку, які заявлені на підставі Договору про надання банківських послуг від 22.02.2008, суд зазначає наступне.

Так, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву від 22.02.2008.

При укладаннi Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 2200,00 грн, який в подальшому змінювався, що зазначено у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Боржнику надано у користування кредитну картку.

Відповідно до п.4 заяви від 22.02.2008 базова процентна ставка за кредитним лімітом 3% на місяць на залишок заборгованості.

Підписавши заяву, боржник приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг".

ОСОБА_1 22.02.2008 отримав кредитну картку Універсальна № НОМЕР_3 .

Як заявлено АТ КБ «ПриватБанк» та визнається Боржником, заборгованость по тілу кредиту становить 2115,41 грн.

22.01.2009 Боржником було здійснено останній платіж по процентам.

Кредитор просить суд визнати та включити до реєстру вимог боржника грошові вимоги за Договором про надання банківських послуг від 22.02.2008 за період з 23.01.2009 по 13.09.2022 в загальній сумі 12489,14 грн, з яких: сума заборгованості 2115,41 грн; проценти за період з 23.01.2009 по 13.09.2022 в сумі 10373,73 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Боржнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Боржник в процесі користування кредитним рахунком не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором та випискою по рахунку.

При розгляді грошових вимог кредитора до боржника в цій частині судом враховано наступне.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до змісту ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст. 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням положень п. 2 ст. 1 ЦК України відносини повинні бути засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Крім того, ст. 627 ЦК України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 73 ЦПК України).

Звертаючись до суду з заявою про визнання кредиторських вимог кредитор надав до суду Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, заяву на відкриття рахунку, довідку про розміри встановлених кредитних лімітів, виписку по рахунку станом на 13.09.2022 та розрахунок заборгованості за договором від 22.02.2008 станом на 31.08.2022.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

При цьому, відповідно до ст. 336 розділу І Переліку типових документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. №578/5, банківська виписка має статус первинного документу.

Таким чином, з наданої позивачем виписки по рахунку вбачається наявність дебетового сальдо на поточному рахунку відповідача, на якому обліковується прострочена заборгованість за кредитом та відсутність його погашень.

Отже, з огляду на наявну у справі банківську виписку по рахунку, довідку про розміри встановлених кредитних лімітів, а також встановлені обставини справи щодо наявної заборгованості останньої у розмірі 2115,41 грн., господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог кредитора в частині визнання та включення до реєстру вимог кредиторів боржника вимог за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 2115,41 грн та заборгованості за відсотками за період з 23.01.2009 по 13.09.2022 в сумі 10373,73 грн.

Щодо заяви боржника про застосування строків позовної давності, господарський суд виходить з наступного.

У ст. 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Відповідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц викладено висновок про те, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що на підставі Договору від 22.02.2008 ОСОБА_1 видано кредитну картку № НОМЕР_3 (дата відкриття 22.02.2008), терміном дії 05/09.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 22.02.2008 укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 31.08.2022, ОСОБА_1 22.01.2009 було зроблено останній платіж.

В подальшому протягом тривалого часу жодних платежів не було зроблено та 31.01.2013 сума залишку поточної заборгованості була переведена банком до простроченої заборгованості.

Отже, саме з 31.01.2013 кредитор дізнався про порушення свого права одержати виданий відповідачу кредит, а відтак з зазначеної дати почався перебіг позовної давності на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, та відповідно сплинув такий строк 31.01.2016. Заяву про визнання кредиторських вимог до боржника кредитором подано до господарського суду 19.10.2022.

Доказів на підтвердження зупинення або переривання перебігу строку позовної давності кредитором суду не надано.

Матеріали справи також не містять доказів укладення сторонами письмового договору про збільшення позовної давності.

Таким чином, кредитором заявлено кредиторські вимоги за Договором від 22.02.2008 у розмірі 2115,41 грн - тіло кредиту та відсотків в сумі 10373,73 грн. З пропуском строку позовної давності.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про відхилення вимог кредитора в частині визнання та включення о реєстру вимог кредиторів боржника вимог за Договором від 22.02.2008 за тілом кредиту в сумі 2115,41 грн та прострочених відсотках в сумі 10373,73 грн.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України від 28.10.2010 року №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі Проніна проти України за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Суд також враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

З урахуванням наведеного та зважаючи на встановлені у справі обставини, суд зазначає, що наведеними вище міркування судом безпосередньо дано відповідь на всі поставлені сторонами питання. Необґрунтованість доводів, заперечень та заяв, які не було прямо наведено в мотивувальній частині, зокрема, щодо зменшення розміру штрафних санкцій та ін. є такими, що спростовуються наведеним вище або не підлягають окремому визначенню, враховуючи наслідки часткового визнання кредиторських вимог Банку.

Стосовно черговості задоволення вимог кредиторів суд зазначає, що порядок задоволення вимог кредиторів у справі про неплатоспроможність визначено статтею 133 Кодексу України з процедур банкрутства. Згідно з ч. 4 цієї статті, вимоги кредиторів, включені до реєстру вимог кредиторів, задовольняються у такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються вимоги до боржника щодо сплати аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та проводяться розрахунки з іншими кредиторами;

3) у третю чергу сплачуються неустойки (штраф, пеня), внесені до реєстру вимог кредиторів.

Згідно з частиною 2 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність, зокрема, витрати на оплату судового збору, відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.

Кредитором за подання до господарського суду заяви з вимогами до боржника згідно сплачено судовий збір за звернення до суду із заявою про грошові вимоги в розмірі 4962,00 грн, а тому вказані витрати мають бути відшкодовані до задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, з урахуванням положень ст.. 133 Кодексу України з процедур банкрутства, суд вважає, що визнані судом вимоги АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 4819497,25 грн мають задовольнятися в такій черговості:

- 237350,00 грн - вимоги забезпечені іпотекою майна боржника,

- 2877134,05 грн - вимоги другої черги,

- 1705013,20 грн - вимоги третьої черги.;

- 4962,00 грн - судовий збір (позачергово).

Керуючись ст. 45-47, 122, 133, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у розмірі 4819497,25 грн, з яких: 237350,00 грн - вимоги забезпечені іпотекою майна боржника, 2877134,05 грн - вимоги другої черги, 1705013,20 грн - вимоги третьої черги.

2. Зобов`язати керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Гапіну Наталію Вікторівну включити вимоги кредитора Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" в сумі 4819497,25 грн та витрати по сплаті судового збору за подання заяви з грошовими вимогами в сумі 4962,00 грн. до реєстру вимог кредиторів боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у відповідності до вимог ч. 4 ст. 133 Кодексу України з процедур банкрутства.

3. Решту вимог грошових вимог АТ КБ "ПРИВАТБАНК" відхилити.

4. Зобов`язати керуючого реструктуризацією, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 122 Кодексу України з процедур банкрутства, провести збори кредиторів та комітету кредиторів не пізніше 14 днів з дня постановлення даної ухвали. Відповідні докази надати суду в 5-денний строк з дати проведення зборів.

5. Судове засідання у справі для розгляду плану реструктуризації боргів призначити на 12 травня 2023 року о 10:40 год.

6. Ухвалу направити кредитору, боржнику, керуючому реструктуризацією.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття.

8. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України, п.п. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складений та підписаний 03.04.2023.

Суддя В.О.Ржепецький