номер провадження справи 4/134/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2023 Справа № 908/1972/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРЕНЕРДЖІ ГРУП», (69050, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 150)

про стягнення 36544,65 грн.

03.10.2022 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № б/н від 27.09.2022 (вх. № 2164/08-07/22 від 03.10.2022) Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРЕНЕРДЖІ ГРУП», м. Запоріжжя про стягнення 36544,65 грн. заборгованості за публічним договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 13.12.2019, в тому числі 23443,92 грн. основного боргу за надані послуги з розподілу електричної енергії, 4526,26 грн. інфляційних втрат, 569,84 грн. 3 % річних та 8004,63 грн. пені.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2022 справу № 908/1972/22 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.10.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1972/22 у порядку спрощеного позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 4/134/22, вирішено здійснювати розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та ґрунтуються на ст., ст. 193, 217, 230, 231 ГК України, ст., ст. 11, 509, 526, 530, 549, 625, 629 ЦК України, положеннях Кодексу систем розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018 та Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018. Позов пред`явлений позивачем з наступних підстав: між позивачем, як оператором системи розподілу, та відповідачем укладено договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії шляхом надання відповідачем підписаної заяви-приєднання від 13.12.2019. Протягом лютого - квітня 2022 року позивачем надані відповідачу послуги з розподілу електроенергії на загальну суму 24952,29 грн. На виконання умов договору акти надання послуг за спірний період разом із рахунками на оплату направлялися позивачем на електронну пошту відповідача. У зв`язку із не оплатою відповідачем у строки та обсязі, визначених договором, наданих послуг з розподілу (передачі) електроенергії позивачем на адресу відповідача 21.06.2022 направлялася вимога вих. № 3/03/14796 від 20.06.2022 про сплату заборгованості. Крім того, позивачем на адресу відповідача 05.08.2022 повторно направлені акти надання послуг та рахунки на оплату за спірний період. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати наданих послуг з розподілу (передачі) електроенергії станом на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 23443,92 грн. (з урахуванням переплати за надані послуги за попередній період в розмірі 1508,37 грн.). У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг, позивачем на підставі умов п. 6.6 договору та положень ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу пеня в сумі 8004,63 грн., інфляційні втрати в сумі 4526,26 грн. і 3 % річних в сумі 569,84 грн. Враховуючи викладене, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 36544,65 грн. заборгованості за публічним договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 13.12.2019, в тому числі 23443,92 грн. основного боргу за надані послуги з розподілу електричної енергії, 4526,26 грн. інфляційних втрат, 569,84 грн. 3 % річних та 8004,63 грн. пені. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 2481,00 грн. судового збору, а також покласти на відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. (згідно попереднього орієнтовного розрахунку).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.10.2022 у справі № 908/1972/22 відповідачу запропоновано у строк до 25.10.2022, але не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали суду, подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання.

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали суду від 10.10.2022 про відкриття провадження у справі № 908/1972/22, яка направлялася відповідачу на адресу його зареєстрованого місця знаходження, до суду без вручення адресату не поверталася

За приписами ч. 4 ст. 120 ГПК України ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже, суд вважає, що ним вжито достатньо заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі № 908/1972/22.

При цьому судом враховано, що відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Про хід розгляду даної справи відповідач міг дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень» http://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» № 3262-IV від 22.12.2005 є відкритим для безоплатного цілодобового користування.

Відзив на адресу суду від відповідача як у встановлений в ухвалі суду від 10.10.2022 у справі № 908/1972/22 процесуальний строк для подачі відзиву не надійшов, як і будь-яких клопотань чи заяв до суду від відповідача не надходило.

Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

За таких обставин, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Приписами частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 09.11.2022 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, приймаючи до уваги військову агресію Російської Федерації проти України, ведення на території України режиму воєнного стану, складну безпекову ситуацією в місті Запоріжжі, постійні ракетні обстріли обласного центру і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, рішення прийнято без його проголошення 27.03.2023.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

Постановою НКРЕКП від 09.07.2019 № 1404 видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу: Товариству з обмеженою відповідальністю «ТОРЕНЕРДЖІ ГРУП».

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРЕНЕРДЖІ ГРУП» (відповідач у справі, Електропостачальник, Постачальник) підписано 13.12.2019 заяву-приєднання до умов Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії (далі за текстом - Договір), розміщеного на сайті оператора системи розподілу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (позивач у справі, Оператор системи розподілу).

Згідно Договору від 13.12.2019 електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам електропостачальника (надалі постачальник) як послуги оператора системи розподілу.

За умовами Договору, Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії за сукупністю споживачів, які входять до групи постачальника згідно з реєстром за ЕІС-кодами споживачів та їх точками вимірювання. (п. 2.1 Договору)

Ціна послуг з розподілу, відповідно до п. 3.1 Договору, визначається згідно з Порядком встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, затвердженим Регулятором.

Відповідно до п., п. 3.3, 3.4 Договору розрахунковим періодом для цілей цього Договору є календарний місяць. Оплата (придбання) послуг з розподілу електричної енергії здійснюється Постачальником у формі попередньої оплати, у тому числі плановими авансовими платежами.

Постачальник, відповідно до п. 4.2 Договору, зобов`язався виконувати умови цього Договору; здійснювати придбання та оплату послуг з розподілу електричної енергії у повному обсязі згідно з умовами глави 3 цього договору.

За невнесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, Постачальник сплачує оператору системи розподілу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. (п. 6.6 Договору)

За умови п. 9.1 Договору він набирає чинності з дня приєднання Постачальника до умов цього Договору і діє протягом 1 року, якщо інший строк не визначено в заяві-приєднання.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору суду не надано.

Додатком до вказаного договору є Додаток 2 "Порядок розрахунків", згідно п. 3 якого Оператор системи розподілу надає постачальнику рахунок для оплати планової вартості послуг з розподілу на розрахунковий період по групі споживачів, які обрали спосіб оплати послуг з розподілу Постачальником на електронну пошту Постачальника до 12-ї години дня 22 числа місяця, що передує розрахунковому, в електронному вигляді.

Остаточна вартість послуг з розподілу визначається Оператором системи розподілу на підставі суми обсягів розподіленої електричної енергії за кожну розрахункову добу розрахункового періоду та тарифу на розподіл. Остаточний розрахунок за надані послуги Постачальник здійснює в розрахунковому місяці на підставі акта наданих послуг з розподілу електричної енергії, отриманого від Оператора системи розподілу до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим (п., п. 5.7, 5.9 Додатку № 2 до Договору).

Згідно п. 11 Додатку № 2 до Договору Оператор системи розподілу надсилає Постачальнику електронною поштою до 12 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, акт наданих послуг з розподілу електричної енергії.

Оператор системи розподілу, згідно п., п. 12, 13 Додатку № 2 до Договору, до 15 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим, надсилає Постачальнику поштою акт наданих послуг з розподілу електричної енергії, підписаний зі свого боку, у двох примірниках. Постачальник в триденний термін після отримання акту наданих послуг з розподілу електричної енергії зі свого боку підписує його у двох примірниках та надсилає оператору системи розподілу один примірник поштою.

Згідно п. 7 Додатку № 2 до Договору сума, яка була сплачена постачальником понад повну поточну оплату вартості розподілу електричної енергії за розрахунковий місяць, зараховується оператором системи розподілу, як погашення заборгованості за послугу з розподілу електричної енергії, з найдавнішим терміном її виникнення, з урахуванням ПДВ. У випадку відсутності простроченої заборгованості, сума, яка була сплачена постачальником в розрахунковому місяці понад повну поточну оплату вартості послуги з розподілу електричної енергії за розрахунковий період, зараховується оператором системи розподілу, як авансовий платіж на наступний розрахунковий період.

Як встановлено судом з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивачем сформовано та підписано Акт № 98 від 28.02.2022 надання послуги з розподілу електричної енергії за лютий 2022 року на суму 7850,10 грн. (14911,00 кВт/год.); Акт № 73 від 31.03.2022 надання послуги з розподілу електричної енергії за березень 2022 року на суму 8690,87 грн. (16508,00 кВт/год.) і Акт № 44 від 30.04.2022 надання послуги з розподілу електричної енергії за квітень 2022 року на суму 8411,32 грн. (15977,00 кВт/год.).

Також позивачем відповідачу виставлені рахунки за послуги з розподілу електричної енергії, а саме:

- № 98 від 28.02.2022 за лютий 2022 року на суму 6341,73 грн. (з урахуванням переплати за надані послуги за попередній період в розмірі 1508,37 грн.). Кінцевим терміном оплати вказаного рахунку визначено 14.03.2022.

- № 73 від 31.03.2022 за березень 2022 року на суму 8690,87 грн. Кінцевим терміном оплати вказаного рахунку визначено 14.04.2022.

- № 44 від 30.04.2022 за квітень 2022 року на суму 8411,32 грн. Кінцевим терміном оплати вказаного рахунку визначено 14.05.2022.

Відповідно до умов п. 11 Додатку № 2 до Договору позивачем на електронну пошту відповідача, зазначену останнім в заяві-приєднання від 13.12.2019, надсилалися 14.03.2022 рахунок і акт на сплату послуги з розподілу електричної енергії за лютий 2022 року, 12.04.2022 рахунок і акт на сплату послуги з розподілу електричної енергії за березень 2022 року, 11.05.2022 рахунок і акт на сплату послуги з розподілу електричної енергії за травень 2022 року.

05.08.2022 та 31.08.2022 рекомендованою поштовою кореспонденцією позивач із супровідними листами від 04.08.2022 № 3/01/3/21479, № 3/01/3/21493 і від 22.08.2022 № 3/01/3/24836 повторно надіслав відповідачу в двох примірниках акт надання послуги з розподілу електричної енергії за лютий квітень 2022 року, які просив оформити та повернути позивачу.

21.06.2022 на електронну пошту відповідача позивачем надіслано Вимогу № 3/03/14796 від 20.06.2022 щодо сплати заборгованості в сумі 23443,91грн.

У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати наданих послуг з розподілу (передачі) електроенергії станом у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 23443,92 грн. (з урахуванням переплати за надані послуги за попередній період в розмірі 1508,37 грн.), що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у цій справі.

Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

За змістом положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні положення наведено й у статтях 525, 526 ЦК України.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є договір.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктами 11.8.1, 11.8.3 Кодексу систем розподілу визначено, що Оператор системи розподілу (ОСР) має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з розподілу електричної енергії. З метою здійснення розрахунків ОСР виставляє Користувачу рахунок на оплату послуг з розподілу.

За умовами п. 11.8.4 Кодексу систем розподілу користувач повинен оплатити повну суму виставленого ОСР рахунку не пізніше зазначеної в ньому кінцевої дати. Фактичною датою платежу вважається дата зарахування коштів Користувача на розрахунковий рахунок ОСР.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України)

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у встановлений строк.

Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання за Договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії від 13.12.2019 підтверджено матеріалами справи.

Матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем чи вмотивованої відмови від підписання актів надання послуги з розподілу електричної енергії за лютий квітень 2022 року.

Кінцевою датою оплати рахунку за лютий 2022 року є 14.03.2022, рахунку за березень 2022 року є 14.04.2022 і рахунку за квітень 2022 року є 14.05.2022.

Станом на час звернення позивача до суду з позовом у даній справі заборгованість відповідача за надані послуги з розподілу електричної енергії за лютий квітень 2022 року становить 23443,92 грн.

Відповідачем факт порушення взятих на себе зобов`язань за умовами Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії від 13.12.2019 в частині своєчасних і повних розрахунків за надані послуги належними і допустимими доказами, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, не спростований.

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з розподілу електричної енергії за лютий квітень 2022 року станом на час прийняття рішення в повному обсязі не погашена, суд вважає доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача основний боргу в розмірі 23443,92 грн.

За порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії від 13.12.2019 позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 4526,26 грн. інфляційних втрат, 569,84 грн. 3 % річних та 8004,63 грн. пені.

Нормами ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (ч. 6 ст. 231 ГК України)

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує пунктом 6.6 Договору, яким сторони визначили, що за невнесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, Постачальник сплачує оператору системи розподілу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочення, враховуючи день фактичної оплати.

Отже, Договором встановлено період нарахування пені - по день фактичної оплати, тобто, визначено період для нарахування пені більший, ніж встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України.

Оскільки судом встановлений факт порушення відповідачем зобов`язань по оплаті за надані послуги з розподілу електричної енергії у передбачені Договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії від 13.12.2019 строки та розмірі, то вимога позивача про стягнення з відповідача пені є законною та обґрунтованою.

Відповідно до розрахунку позивача сума пені за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії від 13.12.2019 становить 8004,63 грн., яка розрахована наступним чином: за порушення порядку розрахунків за лютий 2022 року з 15.03.2022 по 15.09.2022, за порушення порядку розрахунків за березень 2022 року з 15.04.2022 по 27.09.2022, за порушення порядку розрахунків за квітень 2022 року з 15.05.2022 по 27.09.2022.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що розрахунок позивачем виконано неправильно.

Так, позивачем нарахування пені за березень і травень 2022 року здійснено на суму заборгованості з урахуванням заборгованості за попередній період, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки нарахування пені має здійснюватися за кожним фактом порушення зобов`язання окремо. Крім того, позивачем не враховано, що при визначені періоду прострочення розрахунків за квітень 2022 року 14.05.2022 є вихідним днем, отже останнім днем виконання зобов`язання є 15.05.2022 і прострочення починається з 16.05.2022 (з урахуванням положень ч. 5 ст. 254 ЦК України)

Зробивши перерахунок пені у межах заявленого позивачем періоду судом встановлено, що сума пені складає 4247,50 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

В іншій частині вимог про стягнення пені в задоволені позову відмовляється.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з оплати за надані послуги за Договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії від 13.12.2019, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до розрахунку позивача сума 3 % річних за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) електроенергії від 13.12.2019 становить 569,84 грн., яка розрахована за загальний період з 15.03.2022 по 27.09.2022.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок 3 % річних, які нараховані за порушення відповідачем строків розрахунків за надані послуги та встановлено, що даний розрахунок виконаний не правильно з урахуванням того, що позивачем неправильно визначений граничний строк розрахунків за надані послуги за квітень 2022 року та нарахування 3 % річних за березень і травень 2022 року здійснено на суму заборгованості з урахуванням заборгованості за попередній період, а не за кожним фактом порушення зобов`язання окремо.

Зробивши перерахунок 3 % річних у межах заявленого позивачем періоду судом встановлено, що сума 3 % річних складає 314,59 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

В іншій частині вимог про стягнення 3 % річних в задоволені позову відмовляється.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Позивачем заявлені до стягнення 4526,26 грн. інфляційних втрат, які розраховані за загальний період з березня 2022 року по серпень 2022 року включно.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» розрахунок інфляційних втрат, які нараховані за порушення відповідачем строків розрахунку за надані послуги, наданий позивачем, та встановлено, що цей розрахунок позивачем виконаний не правильно.

Зробивши перерахунок інфляційних втрат у межах заявленого позивачем періоду судом встановлено, що сума інфляційних втрат складає 2647,61 грн., яку слід стягнути з відповідача на користь позивача.

В іншій частині вимог про стягнення інфляційних нарахувань в задоволені позову відмовляється.

Відповідачем контррозрахунок сум заявлених позивачем до стягнення пені, річних відсотків та інфляційних втрат суду не наданий.

Згідно ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 23443,92 грн. основного боргу, 4247,50 грн. пені, 314,59 грн. 3 % річних і 2647,61 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позовних вимог в задоволенні позову відмовляється.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, про які зазначено у позовній заяві, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

За таких обставин, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

В позовній заяві позивачем лише вказується, що попередньо (орієнтовно) сума судових витрат на правничу допомогу адвоката становить 10000,00 грн.

Проте, у порушення ч. 3 ст. 126 ГПК України позивачем не надано суду розрахунку витрат на правничу допомогу із визначенням остаточної суми таких витрат, не подано доказів на підтвердження здійснених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Також не подано доказів на підтвердження виконання послуг адвокатом (фактичного надання послуг), зокрема, підписаного акту виконаних робіт із детальним розшифруванням наданих послуг та їх вартості.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України унормовано, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи наведене, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу до стягнення не присуджуються.

Керуючись ст., ст. 126, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРЕНЕРДЖІ ГРУП», м. Запоріжжя про стягнення 36544,65 грн. заборгованості за публічним договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії від 13.12.2019 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРЕНЕРДЖІ ГРУП», (69050, м. Запоріжжя, вул. Космічна, буд. 150, ідентифікаційний код юридичної особи 43042604) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 20, ідентифікаційний код юридичної особи 41946011) 23443 (двадцять три тисячі чотириста сорок три) грн. 92 коп. основного боргу, 4247 (чотири тисячі двісті сорок сім) грн. 50 коп. пені, 2647 (дві тисячі шістсот сорок сім) грн. 61 коп. інфляційних втрат, 314 (триста чотирнадцять) грн. 59 коп. 3 % річних та 2081 (дві тисячі вісімдесят одну) грн. 06 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено « 27» березня 2023 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.