ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"03" квітня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/205/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ДОЛФІ УКРАЇНА

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю СІМ МОРІВ ЛТД

про стягнення 10612,56 грн

в с т а н о в и в:

До суду 12.01.2023 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ДОЛФІ УКРАЇНА до Товариства з обмеженою відповідальністю СІМ МОРІВ ЛТД про стягнення 10612,56 грн заборгованості за договором постачання від 18.03.2020 №П/180320. Позивач посилається на те, що відповідач не в повному обсязі розрахувався за товар, отриманий за видатковими накладними № ДУЦ874711 від 03.11.2021 (кінцевий термін сплати 03.03.2022); № ДУЦ984198, № ДУЦ984159 та № ДУЦ984158 від 08.12.2021 (кінцевий термін сплати 07.04.2022);№ ДУ7281 та № ДУ6594 від 04.01.2022 (кінцевий термін сплати 04.05.2022); №ДУ99846 від 03.02.2022 (кінцевий термін сплати 03.06.2022).

Позовна заява підписана 28.12.2022. До позову додано платіжне доручення № 12781 від 28.12.2022 про сплату 2481 грн судового збору, а також докази надіслання копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача 29.12.2022: фіскальний чек, поштова накладна та опис вкладення від 29.12.2022.

Зазначена позовна заява була надіслана позивачем поштою 09.01.2023 відповідно до відмітки на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Відповідно до ч. 7 ст. 116 ГПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну заяву складено та підписано 28.12.2022, а подано до суду 09.01.2023 шляхом надіслання поштою.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що позов подано до суду 09.01.2023, то за позовну вимогу про стягнення 10612,56 грн має бути сплачено 2684 грн судового збору.

З огляду на викладене, суд ухвалою від 17.01.2023 залишив позовну заяву без руху, оскільки позивачем недоплачено 203 грн судового збору, та надано позивачу строк 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків.

25.01.2023 до суду надійшла заява відповідача, якою повідомив суд, що сплатив заборгованість, тому відсутні підстави покладення на нього судових витрат, оскільки відсутній предмет спору. На підтвердження зазначеного відповідачем надано копії платіжних доручень №13130 від 29.12.2022 на суму 2000 грн, № 13279 від 11.01.2023 на суму 2000 грн, № 13489 від 24.01.2023 на суму 6612,56 грн.

Позивач отримав ухвалу суду відповідно до поштового повідомлення про вручення, але не зазначив дати отримання. При цьому, на поштовому повідомленні проставлено штамп відділення поштового зв`язку від 01.02.2023.

02.02.2023, у встановлений строк, позивач поштою надіслав до суду докази усунення недоліків позовної заяви.

Одночасно позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог від 26.01.2023 (разом з доказами направлення відповідачу), якою він у зв`язку із сплатою відповідачем боргу, просить стягнути з відповідача 9184 грн, з яких - 2684 грн судового збору, 4500 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2000грн гонорару успіху.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 ГПК України якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд ухвалою від 13.02.2023 відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Встановив відповідачу строк для подання відзиву 15 днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження.

14.02.2023 до суду надійшла заява представника відповідача адвоката Волканова С.В. про надання доступу до електронної справи, яка задоволена 15.02.2023 відповідно до відмітки відповідального працівника суду на заяві.

27.02.2023, у встановлений строк, відповідач подав до суду відзив (разом з доказами надіслання позивачу), у якому просить закрити провадження за відсутністю предмету спору, оскільки заборгованість за договором відповідачем сплачена, а 9184грн, які позивач просить стягнути є судовими витратами. Відповідач вважає, що 2684 грн судового збору має бути повернуто позивачу з державного бюджету відповідно до ст. 7 Закону України Про судовий збір у зв`язку з закриттям провадження у справі за відсутністю предмету спору. Крім того, відповідач посилається на те, що сума 4500 грн витрат на правничу допомогу є неспівмірною та необгрунтовано завищеною; а нарахування 2000 грн гонорару успіху не може застосовуватись в даному випадку, оскільки відсутній предмет спору та спір не розглядається по суті.

Відповідно до поштового повідомлення відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 28.02.2023.

07.03.2023 до суду надійшла відповідь на відзив (разом з доказами направлення відповідачу), у якій позивач наполягає на задоволенні своїх вимог про стягнення з відповідача 2684 грн судового збору, 4500 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2000 грн гонорару успіху.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 46 ГПК України у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

З огляду на викладене, суд приймає до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 26.01.2023, як таку, що подана з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України. Подання позивачем саме заяви про зменшення розміру позовних вимог, а не заяви про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору, є його правом.

Враховуючи прийняття судом заяви про зменшення розміру позовних вимог, нова ціна позову становить 0 грн, оскільки 9184 грн, які він просить стягнути з відповідача є судовими витратами і до ціни позову не входять.

Статтею 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У контексті завдань господарського судочинства (статті 2, 4 ГПК України) звернення до суду є способом захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів позивача.

Отже, особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Підстави закриття провадження у справі визначені у статті 231 ГПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного,

а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20.

У постанові від 12.07.2022 у справі № 909/1036/21 Верховний суд у складі Касаційного господарського суду зазначив, що пункт 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України текстуально відповідає пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Тому відповідні норми процесуального права мають застосовуватися судом однаково.

Враховуючи викладене, оскільки заборгованість за договором постачання від 18.03.2020 №П/180320 в сумі 10612,56 грн відповідачем сплачена в повному обсязі (що визнається обома сторонами та підтверджується матеріалами справи), то провадження у справі підлягає закриттю, оскільки відсутній предмет спору.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 9184 грн судових витрат, з яких - 2684 грн судового збору, 4500 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2000грн гонорару успіху, то суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1, 5 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

- зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

- закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Суд зауважує, що в даному випадку повернення судового збору у зв`язку із зменшенням розміру позовних не можливе, оскільки судовий збір був сплачений у сумі 2684 грн, менше якої відповідно до Закону України Про судовий збір не може бути сплачено за звернення до господарського суду з позовною заявою.

Також суд враховує, що позивач не подавав до суду клопотання про повернення йому судового збору відповідно до вимог Закону України Про судовий збір, що є його правом. Натомість позивач просить стягнути витрати зі сплати 2684 грн судового збору з відповідача з посиланням на те, що заборгованість була сплачена ним вже після підготування позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Суд враховує, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, оскільки як зазначалось вище заборгованість в сумі 10612,56 грн виникла за за видатковими накладними № ДУЦ874711 від 03.11.2021 (кінцевий термін сплати 03.03.2022); № ДУЦ984198, № ДУЦ984159 та № ДУЦ984158 від 08.12.2021 (кінцевий термін сплати 07.04.2022);№ ДУ7281 та № ДУ6594 від 04.01.2022 (кінцевий термін сплати 04.05.2022); №ДУ99846 від 03.02.2022 (кінцевий термін сплати 03.06.2022).

Крім того, позивач 01.12.2022 надіслав претензію відповідачу, яку він отримав 17.12.2022 (а.с. 30-32), з вимогою сплатити заборгованість, інакше позивач змушений буде звернутись до суду, що потягне для відповідача додаткові витрати у вигляді судових витрат.

Однак, відповідач не сплатив кошти за отриманий товар у вищезазначені терміни (03.03.2022, 07.04.2022, 04.05.2022 та 03.06.2022 відповідно), не сплатив і після отримання претензії, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, а саме - позивачем підписано позовну заяву 28.12.2022, як зазначалось вище, та 09.01.2023 надіслано поштою до суду.

Відповідач, вже після складання та підписання позивачем позовної заяви, сплатив заборгованість, а саме - платіжними дорученнями №13130 від 29.12.2022 на суму 2000 грн, № 13279 від 11.01.2023 на суму 2000 грн, № 13489 від 24.01.2023 на суму 6612,56грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 2684 грн судового збору підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 4500 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2000 грн гонорару успіху. Зазначені суми позивач просив стягнути і відповідно до прохальної частини позову.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України ).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору про надання правової допомоги від 27.12.2022, укладеного між позивачем та адвокатом Горець Оксаною Анатоліївною (а.с. 12-13), за умовами якого (п. 1.1) адвокат зобов`язується надавати клієнту консультації з правових питань; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалам, що підготовлені клієнтом; надавати клієнту правову допомогу та представляти інтереси клієнта щодо захисту прав та інтересів останнього в судах під час здійснення господарського судочинства, а клієнт зобовязується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Згідно з п. 4.4 договору, у разі якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення заборгованості у повній сумі) клієнт додатково сплачує адвокату гонорар у розмірі 2000 грн.

Суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 2000грн гонорару успіху, який передбачений п. 4.4 договору, оскільки в даному випадку спір не розглядався по суті, тобто судом не ухвалювалось рішення про стягнення боргу в повному обсязі, натомість провадження у справі закрито за відсутністю предмету спору.

Крім того, 27.12.2022 між позивачем та адвокатом Горець О.А. укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 27.12.2022 (а.с. 13), за умовами якої сторони договору узгодили, що

послуга Збір і правовий аналіз інформації, документів і матеріалів справи стосовно справи, витрачений час 1 (за 1 год), вартість послуги за 1 годину 1500грн;

послуга Підготовка позовної заяви, відзиву, заперечень, письмових пояснень, запитів, витрачений час 1 (за 1 год), вартість послуги за 1 годину 1500грн;

послуга Участь у судовому засіданні витрачений час 1 (за 1 год), вартість послуги за 1 годину 1500грн.

На підтвердження повноважень адвоката Горець О.А. надано ордер серії АЕ № 1171209 від 28.12.2022 (а.с. 16), відповідно до якого повноваження адвоката не обмежені, та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 15).

28.12.2022 позивачем та адвокатом Горець О.А. підписано акт прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги від 27.12.2022 та додаткової угоди № 1 до договору, у якому зазначено, що адвокат надав, а клієнт прийняв послуги Підготовка, подача позовної заяви до Господарського суду Одеської області про стягнення заборгованості 3 години, вартість 1 години 1500 грн, загальна сума 45000 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позовна заява підписана 28.12.2022 представником позивача - адвокатом Горець О.А. та надіслана нею 09.01.2023 поштою до Господарського суду Одеської області, що підтверджується поштовим конвертом, в якому надійшла позовна заява.

Така послуга як подача позовної заяви до суду не була передбачена умовами договору про надання правової допомоги від 27.12.2022 та додаткової угоди № 1 до нього. Такі дії не віднесені і до переліку правової допомоги, визначеної Законом України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Крім того, відповідно до умов додаткової угоди № 1 до договору від 27.12.2022, сторони узгодили, що послуга Підготовка позовної заяви, відзиву, заперечень, письмових пояснень, запитів, витрачений час 1 (за 1 год), вартість послуги за 1 годину 1500грн.

З огляду на викладене, позивачем доведено розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500грн.

До того ж, суд погоджується з посиланнями відповідача на те, що здійснення представництва та підготовки процесуальних документів у спорі про стягнення заборгованості за договором не потребує значних зусиль та часових затрат представника, оскільки базується на прямих законодавчих нормах та не передбачає глибокого вивчення наукової літератури чи судової практики. Окрім того, ціна позову, яка базувалась на заборгованості за договором, не передбачала складних та об`ємних розрахунків по сумі, процентах, неустойці, інфляційних втратах тощо. Дана справа є малозначною, через що суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без призначення засідань.

Врахувавши результати розгляду справи (закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору), сплату відповідачем боргу вже після того, як адвокат склав позовну заяву; доведення спору до розгляду в суді внаслідок неправильних дій відповідача (несвоєчасна оплата отриманого товару) та заперечення відповідача щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1500грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції.

Керуючись ст. 129, п.п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 234-235, 254-255 Господарського процесуального кодексу України суд

постановив:

1. Закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СІМ МОРІВ ЛТД (код 39249335, Одеська область, Овідіопольський район, с. Лиманка, Радужний масив, жм Ульянівка 15/2, прим. 504) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДОЛФІ УКРАЇНА (код 37068787, м. Дніпро вул. Березинська 24-А) 2684 грн витрат зі сплати судового збору та 1500грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалу підписано 03.04.2023

Ухвала набрала чинності з моменту підписання та може бути оскаржена протягом 10 днів до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя В.В. Литвинова