ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2487/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Демешина О.А., за участю секретаря судового засідання Ващенко О. В., розглянувши справу № 916/2487/22:

за позовом Громадської спілки "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (02002, м. Київ, вул. А. Аболмасова, № 5, прим.57, оф.11, )

в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "МУН РЕКОРДС" (03087, м. Київ, вул. Іскрівська/Міцкевича, 9/9; код - 36883133)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (49000, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, буд. 40; код - 30487219)

про стягнення 62025 грн.

з підстав незаконного використання твору

Представники сторін:

Від позивача: Гуйда Д.М.

Від відповідача: Вітович О.Я.

СУТЬ СПОРУ: 26.09.2022 року Громадська спілка "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (Заявник) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "МУН РЕКОРДС" (Позивач, Правовласник) до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (далі - Відповідач) про стягнення 62025 грн. за незаконне використання твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2).

03.10.2022 року суд відкрив провадження по справі, ухвалив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін, призначив дату та час судового засідання, встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

08.11.2022 року Відповідач надав суду заяву про залишення позову без розгляду, заяву про зупинення провадження та відзив в якому просить суд відмовити у задоволені позову.

21.11.2022 року суд отримав відповідь на відзив. Заявник наполягає на задоволені позову.

23.11.2022 року суд ухвалив розгляд справи здійснювати за правилами загального провадження зі стадії відкриття провадження по справі.

08.12.2022 року Відповідач надав суду додаткові пояснення та 26.12.2022 року заперечення на відповідь - підтримав раніше подану заяву про залишення без розгляду позову.

06.02.2023 року Заявник надав суду письмові пояснення - просить суд відхилити заяву відповідача про залишення позову без розгляду та заяву відповідача про зупинення провадження по справі.

Так, Відповідач наполягає на зупинені провадження по справі до завершення кримінального провадження № 0000165 (Т. 1 а.с. 127-128). В даному випадку, з огляду на приписи п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, суд вважає, що наявні матеріали справи, тобто надані сторонами докази, дозволяють встановити та оцінити обставини (факти) які є предметом судового розгляду, тому суд не вбачає підстав для зупинення розгляду справи.

Щодо заяви Відповідача про для залишення позову без розгляду, то підстав для цього судом не вбачається, з огляду на наступне.

Громадська спілка "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" - є організацією колективного управління, яка має право виконувати функції у відповідній сфері при наявності державної реєстрації та укладених договорів з право власниками і має повноваження на управління майновими правами суб`єкта авторського права, зокрема, щодо спірних музичних творів та право на звернення з позовом до суду в інтересах правовласників об`єктів авторського права та суміжних прав.

Вказана Громадська спілка здійсню добровільне колективне управління майновими правами в рамках власного каталогу. Заявник стверджує, що позов стосується твору ІНФОРМАЦІЯ_1» (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2), який є в його каталозі і авторські права на який належать Позивачу (ТОВ „МУН РЕКОРДЗ").

30 червня 2020 року між Громадською спілкою «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (Організація) та ТОВ «МУН РЕКОРДС» (правовласник) укладено договір №АВ140620 про управління майновими правами, за умовами якого, правовласник надає організації повноваження здійснювати управління майновими правами на об`єкти авторських прав, що належать правовласнику, а саме: дозволяти та/або забороняти в інтересах правовласника використання таких об`єктів третіми особами, а також здійснювати інші дії передбачені цим договором та законом.

Згідно Декларації-доручення до Договору №АВ140620 від 01.12.2021 р. правовласник - ТОВ «МУН РЕКОРДС» надав Організації згоду та доручив пред`являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В Постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №910/24539/16 зазначено:

«Організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб`єктів авторського права суд повинен з`ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб`єктом авторського права.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суди попередніх інстанцій, з посиланням на приписи статті 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), дійшли заснованого на законі висновку про те, що Організація на підставі договору про управління майновими авторськими правами наділена повноваженнями на управління майновими правами суб`єкта авторського права - позивача у справі, зокрема щодо спірних музичних творів, та відповідно, правом на звернення з позовом до суду в інтересах позивача. Наведеним спростовується твердження ТОВ "Науково-виробниче об`єднання "Інформаційні технології" про те, що Організація не мала повноважень на звернення в інтересах позивача з даним позовом до суду».

В Постанові Верховного Суду від 30 березня 2018 року у справі №910/24486/16 зазначено:

«Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суди попередніх інстанцій, з посиланням на приписи статті 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину), дійшли заснованого на законі висновку про те, що Організація на підставі договору про управління майновими авторськими правами наділена повноваженнями на управління майновими правами суб`єкта авторського права - позивача у справі, зокрема щодо спірних музичних творів, та відповідно, правом на звернення з позовом до суду в інтересах позивача. Наведеним спростовується твердження Товариства, що Організація не мала повноважень на звернення в інтересах позивача з даним позовом до суду».

В Постанові Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №910/7609/17 зазначено:

«Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суди попередніх інстанцій дійшли заснованого на законі висновку про те, що Організація на підставі договору про управління майновими авторськими правами наділена повноваженнями на управління майновими правами суб`єкта авторського права - позивача у справі, зокрема щодо спірних музичних творів та, відповідно, правом на звернення з позовом до суду в інтересах позивача».

В Постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №910/24539/16 зазначено:

«Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За наведених обставин судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що Організація на підставі договору №АВ-24012014/01 та відповідно до декларацій наділена повноваженнями на управління майновими правами суб`єкта авторського права - позивача у справі, зокрема щодо згаданих музичних творів "Come With Me" та "You Took The Words Right Out My Mouth".

Що ж до доводу TOB "Брінпрофіт" про те, що Організація не отримувала права на звернення до господарського суду з позовом про стягнення на її поточний рахунок компенсації за порушення майнових авторських прав, то з матеріалів справи вбачається, що позивач надав погодження Організації на звернення до суду з позовом до ТОВ "Брінпрофіт" та ФОП Протопопова Є.А. про захист авторських прав та виплату компенсації за порушення авторських прав на вказані об`єкти авторського права. Докази на підтвердження визнання вказаних договорів недійсними відсутні».

В Постанові Верховного суду від 04.07.2019 р. у справі №910/12623/18:

« 64. Зміст оскаржених судових рішень свідчить, що суди першої та апеляційної інстанцій відповідно до положень статей 15, 31-33,48,49 Закону України "Про авторське право і суміжні права", враховуючи досліджені у справі умови Договорів № ОЗ-ОКУ, № 27-ПФ, визначену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, ухвалюючи судові рішення у справі, виходили з того, що ПО "ОКУАСП" має право звернутися в інтересах ТОВ "Вест Мьюзік" з позовом про стягнення компенсації, посилаючись на порушення майнових авторських прав на музичний твір "Тумани". У рішеннях місцевого та апеляційного господарських судів немає висновків про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності у відповідача такого права.

65. Аргументи касаційної скарги щодо скасування оскаржуваних рішень у зв`язку з недослідженням судом першої інстанції доказів, пов`язаних із наявністю у позивача права звернутися по захист майнових авторських прав, які є предметом спору у цій справі, є формальними міркуваннями. Вони не свідчать про порушення судами норм матеріального або порушення процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та, відповідно, для ухвалення правильного по суті рішення».

Відповідно до статті 45 Закону № 3792 суб`єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління. Статтею 47 Закону № 3792 визначено, що суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління. Правові засади діяльності організацій колективного управління визначаються Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав».

Таким чином, приймаючи до уваги чинність, укладеного між Громадською спілкою «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та ТОВ «МУН РЕКОРДС» договору від 30 червня 2020 року №АВ140620 про управління майновими правами - суд вважає, що відсутні підстави для залишення позову без розгляду, оскільки за умовами вказаного договору Заявник наділений повноваженнями на звернення до суду з позовом в інтересах Позивача, яка правовласника музичного твору „ІНФОРМАЦІЯ_1"

07.02.2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Під час розгляду справи представник Заявника позов підтримав, представник Відповідача проти позову заперечив.

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2020р. між Громадською спілкою "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (Організація, Заявник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „МУН РЕКОРДЗ" (Позивач, Правовласник) було укладено Договір №АВ140620 про управління майновими авторськими правами.

Відповідно до п. 2.1. зазначеного Договору Правовласник (ТОВ "МУН РЕКОРДС") надав Організації (ГС «ОКУАСП») повноваження здійснювати управління майновими правами на об`єкти авторських прав (у тих сферах про які йдеться в цьому Договорі), що належать Правовласнику, а саме: дозволяти та/або забороняти в інтересах Правовласника використання таких об`єктів третіми особами, а також здійснювати інші дії передбачені цим Договором та законом.

Відповідно до п. 4.1.1.1. за Договором передано право на публічне виконання об`єктів авторських прав (творів).

Пунктом 6 Договору № АВ140620 було визначено повноваження на судовий захист прав „ТОВ „МУН РЕКОРДЗ", а саме:

« 6.1. Організація має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України будь-які юридичні дії з метою забезпечення майнових прав Правовласника на об`єкти авторських прав, повноваження на управління якими передані Організації за цим Договором.

6.2.Організація має право вживати будь-яких законних заходів, направлених на захист майнових прав Правовласника. в тому числі - здійснювати фіксацію фактів використання об`єктів авторських прав.

6.3. У випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює Організація, остання за письмовим погодженням з Правовласником має право пред`являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав Правовласника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами. При цьому, при здійсненні судового захисту інтересів Правовласника стосовно майнових прав, які передані Організації в управління, Організація може виступати в судовому процесі як від власного імені, так та і від імені Правовласника беручи за основу приписи закону. При цьому, якщо в зазначеному вище випадку Організація виступатиме від імені Правовласника, то ані Організації, ані представникам залученим Організація до представництва в судовому процесі, довіреність від Правовласника не потрібна (факту наявності цього Договору для такого представництва достатньо). Правовласник підтверджує, що Організація при захисті прав Правовласника в судовому порядку мас процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вона діє (Правовласника) в рамках передбачених законом».

05.07.2021р. між ТОВ "МУН РЕКОРДС" (в якості Видавця) та громадянином України ОСОБА_1 (в якості Правовласника) було укладено Договір № 69/05-07-21 про передачу авторських та суміжних прав, пунктом 2.1.1. якого передбачалось, що Правовласник передає Видавцеві право на Об`єкти, перераховані в Додатках до цього договору.

Відповідно до Додатку № 2 до вказаного договору, серед іншого, ОСОБА_1 передав ТОВ „МУН РЕКОРДЗ" виключні майнові авторські і виключні майнові суміжні права на твір/фонограму „ ІНФОРМАЦІЯ_1 " (автор тексту та музики - ОСОБА_2 , виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2, виробник фонограми - ОСОБА_1).

Декларацією-дорученням до Договору № АВ140620 від 30.06.2020 року про управління майновими авторськими правами ТОВ „МУН РЕКОРДЗ" підтвердило наявність в його каталозі (серед об`єктів, на які в нього є права) об`єкта авторського права - на музичний твір „ ІНФОРМАЦІЯ_1 " (виконавець ІНФОРМАЦІЯ_2, автор музики і тексту - ОСОБА_2 ").

Також вказаною Декларацією-дорученням ТОВ „МУН РЕКОРДЗ" надало попередню письмову згоду (дозвіл), яка одночасно є дорученням на здійснення Громадською спілкою "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" фіксації фактів використання зазначеного вище об`єкта авторського права та на пред`явлення судових позовів з метою захисту порушених прав та здійснення будь-яких інших дій - для захисту прав право власника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами щодо твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

03.06.2022р. представником Громадської спілки "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" ОСОБА_3 , що діяв на підставі Довіреності б/н від 30.12.2021р. (копії довіреності до матеріалів справи не надано), було складено Акт фіксації №03/06/22 (т.1 а.с.51) комерційного використання об`єктів авторського права (музичних творів) способом публічного виконання, у т.ч. музичного твору „ ІНФОРМАЦІЯ_1 " (Додаток №2 до Акту фіксації т.1 а.с.52) в публічному закладі - магазині „АТБ-Маркет", що розташований за адресою: м.Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 2/1.

Заявник стверджує, що фактом публічного виконання твору „ІНФОРМАЦІЯ_1" були порушені авторські права ТОВ „МУН РЕКОРДЗ", здійснення захисту яких доручено Громадській спілці "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" .

Тому, посилаючись на ст. ст. 15, 32, 50, 52 Закону України "Про авторське право та суміжні права", ст. 426 ЦК України Громадська спілка "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" просить суд стягнути з Відповідача на їх рахунок в інтересах та на користь ТОВ „МУН РЕКОРДЗ" в якості виплати компенсації за незаконне використання твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2) в розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 1 січня року, в якому мало місце використання твору, а саме - 62 025 гривень.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що :

- Договором про управління майновими авторськими правами між ТОВ «МУН РЕКОРДС» (Правовласник) та ГС «ОКУАІСП» (Організація) від 30.06.2020 р. № АВ140620 не передбачено управління авторськими правами на музичний твір ОСОБА_4 « ІНФОРМАЦІЯ_1 »;

- Громадська спілка "Організація колективного управління авторськими і суміжними права" не має повноважень звертатися до суду в інтересах інших осіб, у тому числі в інтересах ТОВ «МУН РЕКОРДС» або ОСОБА_4 , що, на думку відповідача, є підставою для залишення позову без розгляду;

- відповідач заявляє про відсутність події, яка стала підставою цього позову, а саме про невикористання музичного твору ОСОБА_4 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у виконанні гурту «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

- наданий до позову відеозапис, на думку відповідача, не свідчить про використання у магазині відповідача музичного твору ОСОБА_4 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у виконанні гурту «ІНФОРМАЦІЯ_2», оскільки на відео не зафіксовано джерело звуку;

- на відео у деяких моментах гучність звуку змінюється сама собою, без зміни представником ГС «ОКУАІСП» свого місцеположення, що ставить під сумнів місцезнаходження джерела звуку.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами пояснення суд дійшов висновку, що у задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Спірні відносини по справі, врегульовані Книгою Четвертою Цивільного Кодексу України "ПРАВО ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ" та спеціальним Законом України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон).

Преамбулою Закону визначено, що цей Закон охороняє особисті немайнові права і майнові права авторів та їх правонаступників, пов`язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва - авторське право, і права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення - суміжні права.

Статтею 1 Закону, серед іншого, зазначені терміни, які у цьому Законі вживаються у такому значенні:

- автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір;

- виробник фонограми - фізична або юридична особа, яка взяла на себе ініціативу і несе відповідальність за перший звукозапис виконання або будь-яких звуків;

- публічне виконання - подання творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім`ї або близьких знайомих цієї сім`ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час;

- розповсюдження об`єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об`єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об`єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором;

- фонограма - звукозапис на відповідному носії (магнітній стрічці чи магнітному диску, грамофонній платівці, компакт-диску тощо) виконання або будь-яких звуків, крім звуків у формі запису, що входить до аудіовізуального твору. Фонограма є вихідним матеріалом для виготовлення її примірників (копій).

Статтею 7 Закону визначено, що суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, та інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до правочину або закону.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону - первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

Відповідно ст. 36 Закону суб`єктами суміжних прав - є виробники фонограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо фонограм.

При цьому, виникнення і здійснення суміжних прав регламентовано ст. 37 Закону, а саме:

1. Первинними суб`єктами суміжних прав є виконавець, виробник фонограми, виробник відеограми,

2. Суміжне право виникає внаслідок факту виконання твору, виробництва фонограми, виробництва відеограми, оприлюднення передачі організації мовлення.

3. Для виникнення і здійснення суміжних прав не вимагається виконання будь-яких формальностей.

Виконавець, виробник фонограми, виробник відеограми для сповіщення про свої суміжні права на фонограмах, відеограмах і всіх їх примірниках, що розповсюджуються серед публіки на законних підставах, або їх упаковках можуть використовувати знак охорони суміжних прав. Цей знак складається з таких елементів:

латинська літера "P", обведена колом, - (зображення знака не наводиться);

імена (назви) осіб, які мають щодо цих фонограм (відеограм) суміжні права;

рік першої публікації фонограми (відеограми).

За відсутності доказів іншого, виконавцем, виробником фонограми чи відеограми вважаються особи, імена (назви) яких зазначені на фонограмі, відеограмі та їх примірниках або на їх упаковці.

Частинною 2 статті 38 Закону вказано, що виробник фонограми, виробник відеограми має право зазначати своє ім`я (назву) на кожному носії запису або його упаковці поряд із зазначенням авторів, виконавців і назв творів, вимагати його згадування у процесі використання фонограми (відеограми).

Статтею 40 Закону, передбачено, зокрема, що до майнових прав виробників фонограм і виробників відеограм належить їх виключне право на використання своїх фонограм, відеограм і виключне право дозволяти чи забороняти іншим особам а) відтворення (пряме і (або) опосередковане) своїх фонограм і відеограм у будь-якій формі і будь-яким способом.

Аналогічні положення містить і Цивільний Кодекс України, зокрема, відповідно:

- статті 435 ЦК України - первинним суб`єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб`єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону;

- статті 443 ЦК України - використання твору здійснюється виключно з дозволу суб`єкта авторського права або іншої уповноваженої на надання такого дозволу особи, крім випадків правомірного використання твору без такого дозволу, встановлених законом;

- статті 444 ЦК України - суб`єкт авторського права може надати дозвіл на використання твору будь-якою особою на визначених ним умовах (публічна ліцензія). Особа, яка використовує твір на основі публічної ліцензії, зобов`язана дотримуватися визначених суб`єктом авторського права умов, на яких її було видано.

- статті 450 ЦК України - первинними суб`єктами суміжних прав є виконавець, виробник фонограми, виробник відеограми, організація мовлення. За відсутності доказів іншого, виконавцем, виробником фонограми, виробником відеограми вважаються особи, імена (найменування) яких зазначені у фонограмі, відеограмі та їх копіях або на упаковці, що містить примірники фонограми, відеограми;

- частини 2 статті 452 ЦК України - майнові права інтелектуальної власності на об`єкт суміжних прав належать відповідно виконавцеві, виробнику фонограми, виробнику відеограми чи організації мовлення, якщо інше не встановлено договором чи законом;

- статті 454 ЦК України - використання виконання, фонограми, відеограми, програми організації мовлення здійснюється виключно з дозволу відповідного суб`єкта суміжних прав або іншої уповноваженої на надання такого дозволу особи, крім випадків правомірного використання, встановлених законом.

Отже, на підставі системного аналізу наведених положень чинного Законодавства України, яким врегульовані спірні відносини, що склались між сторонами цієї справи, суд робить висновок, що законодавець чітко розрізняє такі терміни як „автор твору" та „виробник фонограми", "музичний твір" та "фонограма", "публічне виконання твору" та "публічне виконання фонограми".

Перш за все, суд звертає увагу на вимоги прохальної частини позовної заяви в якій Заявник просить стягнути з Відповідача на користь Позивача 62 025грн. за незаконне використання твору „ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2).

Тобто, при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення компенсації за порушення авторського права на музичний твір, Позивачем повинен був бути ОСОБА_2 , як автор твору (музики та слів) „ІНФОРМАЦІЯ_1"; або гурт „ІНФОРМАЦІЯ_2", як виконавець твору і, відповідно, правовласник суміжних прав.

Позовних же вимог про стягнення компенсації за порушення суміжних прав саме виробника фонограми (ОСОБА_1) або ТОВ „МУН РЕКОРДЗ", якому останній передав суміжні права на фонограму по договору про передання авторських і суміжних прав №69/05-07-21 від 05.07.2021р. - в прохальній частині позову не заявлено.

Крім того, в Акті фіксації №03/06/22 від 03.06.2022р. та додатку до нього (т. 1 а.с. 51-52) здійснено фіксацію комерційного використання Відповідачем музичних творів, серед яких - музичний твір „ІНФОРМАЦІЯ_1" (Виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2"), а не фіксацію порушених суміжних прав Виробника фонограми ОСОБА_1.

Під час судового засідання, при досліджені доказу - диску з оригінальною копією відео-звукозапису від 03.06.2022р., представник Позивача також наполягав, що на відео зафіксовано саме факт публічного комерційного виконання музичного твору „ІНФОРМАЦІЯ_1" (Виконавець - ІНФОРМАЦІЯ_2), а не фонограми, тобто - звукозапису виконання або будь-яких звуків, крім звуків у формі запису, що входить до аудіовізуального твору, - на відповідному носії (магнітній стрічці чи магнітному диску, грамофонній платівці, компакт-диску тощо).

Натомість, суд акцентує увагу, що ОСОБА_1 є виробником саме фонограми (додаток № 2 до договору № 69/05-07-21), а отже, за договором про передання авторських та суміжних прав із ТОВ «МУН РЕКОРДС» від 05.07.2021 р. № 69/05-07-21 з Додатком № 2 від 05.07.2021 р. він міг передати тільки майнові права виробника фонограми із музичним твором «ІНФОРМАЦІЯ_1», автором якого є ОСОБА_2 , а Виконавцем гурт «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Відповідно, належним способом захисту порушеного права Позивача повинно було бути стягнення компенсації за незаконне використання, виробленої ОСОБА_1, фонограми з музичним твором „ІНФОРМАЦІЯ_1", про свої суміжні права на яку вищевказаний виробник здійснив сповіщення шляхом розміщення на упаковці знаку охорони суміжних прав, чи шляхом зазначення імені виробника фонограми (ОСОБА_1) на фонограмі та її примірниках або на їх упаковці, відповідно до вимог частин другої та третьої статті 37 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Також, належним доказом порушеного права Позивача мало б бути складення відповідного Акту фіксації із зазначенням в ньому факту публічного використання Відповідачем саме фонограми, виробленої ОСОБА_5 , а не музичного твору „ ІНФОРМАЦІЯ_1 " (виконавець „ІНФОРМАЦІЯ_2"), що мало місце при складенні вищевказаного Акту фіксації №03/06/22 від 03.06.2022р. та додатку до цього акту.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому, суд не розглядає можливість задоволення позову з інших підстав ніж вказано позивачем - порушення авторських прав на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (виконавець) «ІНФОРМАЦІЯ_2», у встановленому чинним законодавством порядку, ні предмет, ні підстави позову не змінювались.

Так, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).

З урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з`ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

За таких обставин, для того щоб в судовому порядку захистити порушене право або законний інтерес особи, яка звертається за захистом такого права до суду, по-перше, право такої особи має бути порушено, по-друге, особа має довести, що саме діями відповідача порушуються її права (законні інтереси), а по-третє, обраний позивачем спосіб захисту має поновити порушені права (законні інтереси) позивача.

Згідно зі ст.14 ГПК України ("Диспозитивність господарського судочинства") суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Так, відповідно до п. 4, 5 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Тобто, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже, попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки Позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

У даному випадку, як зазначалось вище, правовими підставами позову - є незаконне використанні Відповідачем саме "твору ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_1» у виконанні гурту «ІНФОРМАЦІЯ_2» і позовна вимога (предмет спору), також, стосується стягнення 62 025грн. компенсації за незаконне використання твору „ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ІНФОРМАЦІЯ_2).

Згідно з ч. 3 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Проте, відповідна заява до закінчення підготовчого засідання у справі подана не була, тим більше, що одночасно змінити предмет і підставу позову - було взагалі неможливо.

На підставі викладеного, у задоволенні позову слід відмовити з покладенням судових витрат на Позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України

та може бути оскаржено в порядку ст.ст.253-259 ГПК України

Повний текст рішення складено 03.04.2023р.

Суддя О.А. Демешин

Повний текст рішення складено 03 квітня 2023 р.