ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 915/1645/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів: К.В. Богатиря, С.В. Таран,

секретар судового засідання І.С. Мисько,

за участю представників сторін:

від позивача: С.Ю. Скалов

від відповідача: Ю.О. Законь, А.В. Климович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 (суддя М.В. Мавродієва, м.Миколаїв, повний текст складено 05.12.2022)

у справі № 915/1645/21

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості у розмірі 822667,81 грн за договором купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просив стягнути із ОСОБА_1 822667,81 грн заборгованості за укладеним 23.01.2020 між ними договором купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд», з яких: 750000,00 грн основного боргу, 19417,81 грн 3% річних, 53250,00грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 08.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 11.01.2022. Відповідачу було запропоновано в 15-денний строк від дня отримання цієї ухвали, надати суду відзив на позов, оформлений згідно вимог статті 165 Господарського процесуального кодексу України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

31.10.2022 на електронну пошту суду надійшов зустрічний позов б/н від 30.10.2022 (вх.№4852/22) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з наступними вимогами: 1) розтлумачити пункт 1.1 договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» від 23.01.2020 таким чином, що ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_2 частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» у розмірі 750000,00 грн та оплатив її вартість 750000,00 грн ОСОБА_2 на момент укладання договору; 2) визнати відсутнім у ОСОБА_2 права кредитора до ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» від 23.01.2020. Також у зустрічному позові ОСОБА_1 просив суд поновити йому строк на подання зустрічного позову у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області 03.11.2022 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подання зустрічної позовної заяви у справі №915/1645/21. Повернуто ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву б/н від 30.10.2022 (вх.№4852/22 від 31.10.2022).

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Позовні вимоги ОСОБА_2 (надалі також ОСОБА_2 ) обґрунтовані тим, що всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства відповідач ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 ) не виконав взятих на себе грошових зобов`язань перед позивачем щодо оплати вартості відступленої позивачем та прийнятої відповідачем частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд», що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення основного боргу і нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у заявленому позивачем розмірі та 12340,03 грн судового збору.

Задовольняючи позов в частині стягнення основної суми боргу суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останній, всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства, своєчасно (не пізніше 31.12.2020) та в повному обсязі не сплатив позивачу вартість відступленої ним та прийнятої відповідачем частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд», у зв`язку з чим з 01.01.2021 за відповідачем утворилась заборгованість в загальному розмірі 750000,0 грн.

При цьому місцевий господарський суд відхилив доводи відповідача про те, що кошти в сумі 750000,00 грн за придбану частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» були передані позивачу до укладення спірного договору, оскільки відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих, достовірних чи вірогідних доказів переказу такої суми коштів з власного поточного рахунку на поточний рахунок позивача або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті) (платіжне доручення, квитанція тощо), відповідно до приписів статті 1087 Цивільного кодексу України та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 №148, чи доказів передачі позивачу такої суми коштів готівкою (розписка, акт тощо).

Дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості в загальному розмірі 750000,0 грн, Господарський суд Миколаївської області задовольнив позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Крім того, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат суд вказав, що вони є арифметично вірними, у зв`язку з чим також задовольнив вимоги позивача в цій частині в повному обсязі.

Короткий зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції неправильно оцінив положення пункту 1.1. договору щодо здійсненої оплати на момент укладення договору.

Обґрунтовуючи вказаний довід апеляційної скарги скаржник зазначив, що пункт 1.1. договору містить інформацію, що покупець ( ОСОБА_1 ) прийняв та оплатив частку у статутному капіталі товариства на умовах цього договору. Словосполучення «прийняв та оплатив» свідчать про те, що вартість частки оплачена на момент укладення договору, а частка передана від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , оскільки дієслово «оплатив» означає, що суб`єкт в минулому уже закінчив виконувати оплату і на момент використання цього дієслова в договорі оплата вже здійснена. При цьому умови договору про сплату вартості частки не пізніше 31.12.2020 (пункти 1.3.2. та 4.1.) не протирічать пункту 1.1. такого договору, в якому вказано про уже виконаний обов`язок оплати, адже оплата вартості частки, яка підтверджена пунктом 1.1. договору, здійснена раніше 31.12.2020, і це відповідає вимогам пунктів 1.3.2. та 4.1. договору.

Таким чином, апелянт зазначив, що він оплатив ОСОБА_2 вартість частки, і це підтверджено пунктом 1.1. договору, який позивач добровільно підписав, не висловивши жодних заперечень щодо умов договору. Натомість суд першої інстанції під час прийняття рішення врахував лише пункти 1.3.2. та 4.1. договору щодо строку здійснення оплати до 31.12.2020, і не взяв до уваги пункт 1.1. договору про уже здійснену оплату за частку.

Крім того, скаржник звернув увагу на помилковість висновків місцевого господарського суду щодо необхідності проведення розрахунків між сторонами правочину виключно у безготівковій формі, оскільки форма розрахунків жодним чином не впливає на фактичні відносини, які склалися між покупцем і продавцем. Відповідно до практики Верховного Суду порушення форми розрахунків не є свідченням відсутності розрахунків і не впливає на факт здійснення оплати між сторонами правочину. Як зазначив ОСОБА_1 , він дійсно не сплачував кошти за договором ОСОБА_2 у безготівковій формі; розрахунки здійснені у іншій формі, але це не порушує умов договору і не свідчить про наявність боргу.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказав, що Господарський суд Миколаївської області неправильно оцінив наявний в матеріалах справи доказ заяву свідка ОСОБА_2 у справі №915/1308/21 від 31.08.2022, який був наданий відповідачем на підтвердження того факту, що особисто ОСОБА_2 підтвердив повне виконання існуюючих у нього із відповідачем домовленостей про продаж частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд», і лише після виконання цих домовленостей ОСОБА_1 став одноособовим власником підприємства. ОСОБА_1 наголосив на тому, що після виконання договору від 23.01.2020 продавець ОСОБА_2 у пункті 8 заяви свідка від 31.08.2022 у справі №915/1308/21 визнав, що до 04.02.2020 отримав від відповідача повну оплату за частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» під час реалізації домовленостей про продаж частки.

Скаржник вважає, що суд вказану інформацію не дослідив, а оцінюючи заяву свідка зробив помилковий висновок, що відповідач ОСОБА_1 надав цю заяву для підтвердження факту здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу частки не грошовими коштами, а іншим способом. Окрім того, суд неправильно встановив, що у пункті 8 заяви свідка від йдеться про проведення між сторонами остаточних розрахунків зі сплати дивідендів, а не розрахунків за спірним договором, що спростовується саме текстом заяви свідка.

Апелянт в апеляційній скарзі також зазначив, що поведінка ОСОБА_2 є суперечливою і спрямованою на отримання подвійної оплати вартості проданої частки у статутному капіталі, оскільки спочатку позивач підтверджує, що вартість частки сплачена, через півтора роки змінює позицію на протилежну і хоче стягнути нібито існуючу заборгованість, а ще через рік він знову стверджує, що всі домовленості з продажу підприємства у власність ОСОБА_1 остаточно виконані і лише після їх виконання ОСОБА_1 отримав у власність 100% статутного капіталу ТОВ «Аграрленд».

В якості ще одного доводу апеляційної скарги апелянтом зазначено про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи підпису ОСОБА_1 на договорі купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Аграрленд» від 23.01.2023 та технічної експертизи договору для встановлення факту стосовно того, чи підписував ОСОБА_1 ту редакцію договору, яку надав ОСОБА_2 .

Позиція позивача щодо апеляційної скарги

У відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 2092/22/Д4 від 22.02.2023) ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що пункт 1.1. договору потрібно розглядати не в контексті семантичного тлумачення слова «оплатив», а в контексті системної оцінки всього договору та дій сторін, що пов`язані із виконанням договору. Адже на підтвердження тези про начебто сплату заборгованості, необхідно виходити не з тлумачення словосполучень у тексті договору, а з належних доказів на підтвердження виконання таких дій.

При цьому позивач зауважив, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення, вже була розглянута справа за участю тих самих сторін про розірвання цього ж договору. Так, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2021 у справі №915/709/21 ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про розірвання договору у зв`язку з неналежним способом захисту. Рішення набрало законної сили 19.10.2021. Зокрема, у вказаному рішенні суду у справі №915/709/21 судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання щодо сплати 750000,00грн до 31.12.2020, що є преюдиційними обставинами для цієї справи №915/1645/21.

Стосовно висновків суду щодо тлумачення змісту заяви свідка від 31.08.2022 у справі №915/1308/21 позивач зазначив, що, як правильно встановлено судом першої інстанції, у пункті 8 вищезначеної заяви свідка йдеться про інші обставини, а саме, щодо проведення між сторонами остаточних розрахунків зі сплати дивідендів, а не розрахунків за договором. Враховуючи, що умовами договору купівлі-продажу сторонами визначено саме грошову форму оплати, судом першої інстанції правомірно відхилено як можливість здійснення оплати в інший формі, так і посилання ОСОБА_3 на начебто виконання своїх зобов`язань без надання належних доказів такої оплати.

Щодо посилань на недобросовістність та суперечливість поведінки позивача стосовно невизнання факту оплати за договором позивач вказав, що такі висновки апелянта є помилковими, а у діях ОСОБА_2 не вбачається суперечливості та недобросовісності його поведінки.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії в суді апеляційної інстанції

Одночасно із поданням апеляційної скарги скаржником заявлено наступні клопотання:

1)про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 у справі №915/1645/21;

2)про витребування у Миколаївської міської ради копії згоди ОСОБА_4 від 23.01.2020 на укладання договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» (), яка перебуває в матеріалах реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд»;

3)про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи, проведення якої ОСОБА_1 просив доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та на вирішення якої просив поставити питання, запропоновані ним у цьому клопотанні.

Згідно із протоколом щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2022, автоматичний розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Л.В. Поліщук, суддів К.В. Богатиря, С.В. Таран.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 у справі № 915/1645/21 залишено без руху з підстав відсутності доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 18510,03 грн. Встановлено скаржнику строк для усунення недоліків, встановлених при поданні апеляційної скарги, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. Роз`яснено скаржнику, що якщо не буде усунуто недоліки у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною і підлягає поверненню. Доручено Господарському суду Миколаївської області надіслати матеріали справи №915/1645/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

20.01.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №915/1645/21.

В межах встановленого ухвалою суду від 16.01.2023 строку від скаржника надійшло клопотання про долучення доказів сплати судового збору (вх. №2092/22/Д3 від 31.01.2023), надіслане на адресу суду засобами поштового зв`язку 27.01.2023. Це ж клопотання було надіслане на електронну пошту суду (вх. №2092/22/Д3 від 30.01.2023).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 поновлено ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 у справі №915/1645/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 у справі №915/1645/21. Встановлено позивачу строк до 24.02.2023 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 24.02.2023 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Попереджено учасників справи про наслідки подання письмових заяв чи клопотань без додержання вимог частини першої та другої вказаної вище норми або не у строк, встановлений судом, у вигляді їх повернення заявникові без розгляду. Зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 у справі №915/1645/21. Запропоновано ОСОБА_2 у строк до 24.02.2023 подати свої міркування або заперечення щодо заявлених скаржником клопотань про витребування доказів та про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи.

22.02.2023 від ОСОБА_2 надійшов відзив (вх.№2092/22/Д4 від 22.02.2023) на апеляційну скаргу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.02.2023 розгляд справи №915/1645/21 призначено на 28.03.2023 об 11:00 год.

В судовому засіданні, яке відбулось 28.03.2023, колегія суддів, розглянувши заявлені скаржником клопотання, протокольними ухвалами суду відмовила у їх задоволенні з огляду на таке.

Клопотання скаржника про витребування у Миколаївської міської ради копії згоди ОСОБА_4 від 23.01.2020 на укладання договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» (), яка перебуває в матеріалах реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд», мотивоване тим, що свою згоду на укладення договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» від 23.01.2020 давала дружина позивача ОСОБА_4 . Ця згода використана під час вчинення реєстраційної дії з реєстрації ОСОБА_1 як одноособового учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд». Це свідчить про те, що в договір за взаємною згодою сторін включена умова про оплату частки на момент підписання договору. Якби ОСОБА_2 чи його дружина ОСОБА_4 не погоджувалися б з такою умовою, то вони б не підписали цей договір. На переконання апелянта, вказаний документ підтвердить суперечливість поведінки позивача ОСОБА_2 та буде одним із доказів здійснення оплати за договором.

При цьому скаржник зазначив, що він звернувся до Миколаївської міської ради з проханням надати копію такої заяви, але відповіді не отримав. На підтвердження звернення до Миколаївської міської ради відповідачем надано копію відповідної заяви від 23.12.2022.

Позивач, заперечуючи проти клопотання про витребування доказів, у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що аналогічне клопотання вже заявлялось в суді першої інстанції, проте у його задоволенні було відмовлено. В той же час, заявлене в суді апеляційної інстанції аналогічне клопотання також не відповідає вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки звернення до Миколаївської міськради із вимогою надати копію згоди ОСОБА_4 датовано 23.12.2022, проте надання стороною доказів має відбуватись під час розгляду справи в суді першої інстанції, тоді як апелянт не вказує причин, що зумовили неможливість подання чи витребування доказів в суді першої інстанції.

Також позивач зазначив, що згода одного з подружжя на укладення іншим правочину надається до вчинення самого правочину, а відтак, не може містити відомостей про вже виконані обов`язки за ще не укладеним правочином, тобто цей доказ є неналежним в розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому позивач надав копію заяви ОСОБА_4 , справжність підпису якої засвідчено 23.01.2020 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С. за реєстровим №99, в якій ОСОБА_4 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на продаж та укладення відповідного договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» (), що складає 750000,00 грн, що становить 50% від загального розміру статутного капіталу товариства, на умовах за його розсудом.

Колегія суддів враховує, що межі перегляду в суді апеляційної інстанції передбачено у статті 269 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до частини першої якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржник, звертаючись із даним клопотанням до суду апеляційної інстанції, має на меті добування додаткового доказу, який не був предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки у задоволенні клопотання про витребування у Миколаївської міської ради копії згоди ОСОБА_4 від 23.01.2020 на укладання договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» судом першої інстанції протокольною ухвалою суду від 22.11.2022 було відмовлено через порушення строку на звернення з клопотанням, тоді як суд апеляційної інстанції повинен здійснювати апеляційний перегляд справи у межах, визначених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, скаржник, вживаючи заходи для самостійного отримання вказаного доказу шляхом звернення до Миколаївської міської ради із заявою від 23.12.2022 про надання згоди ОСОБА_4 від 23.01.2020 на укладення договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Аграрленд», тобто вже після ухвалення рішення у цій справі, не навів об`єктивних обставин, які унеможливлювали заявлення вказаного клопотання з дотриманням порядку, передбаченого у статті 81 Господарського процесуального кодексу України, у тому числі надання суду першої інстанції доказів вжиття заходів для самостійного отримання доказу.

В обґрунтування клопотання про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи ОСОБА_1 послався на те, що ці експертизи необхідні для встановлення часу підписання та особи підписання договору купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Аграрленд» від 23.01.2020.

Апелянт зазначив, що він припускає, що в початковий договір внесено зміни щодо умов оплати, наданий примірник підписаний не відповідачем, він міг бути виготовлений шляхом монтажу. Про зазначені у цьому договорі умови оплати відповідачу стало відомо під час розгляду цієї справи.

У вказаному клопотанні ОСОБА_1 просив на вирішення судової почеркознавчої експертизи поставити такі питання:

1)чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на договорі купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» () від 23.01.2020 ОСОБА_1 чи іншою особою?

2)чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 на договорі купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» () від 23.01.2020 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?

3)до якої групи за віком належить виконавець підпису на договорі купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» () від 23.01.2020

Як зазначив скаржник, ці питання покликані встановити, чи дійсно підписи на документах виконані саме ОСОБА_1 , чи змінювався його підпис на різних документах, чи виконаний він під дією будь-яких збиваючих факторів, у якому віці ОСОБА_1 виконав ці підписи.

На вирішення судової технічної експертизи документів ОСОБА_1 просив поставити такі питання:

1)чи виготовлено оригінал договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» () від 23.01.2020 шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки?

2)чи не використаний для виконання тексту договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» () від 23.01.2020 аркуш паперу або частина іншого документу з вже присутнім на ньому підписом?

3)чи співпадає давність виконання реквізитів документа (підписів) на договорі купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» () від 23.01.2020 з датою, зазначеною в договорі, - 23 січня 2020 року?

4)в якій послідовності виконані друкований текст, підписи та інші реквізити договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» () від 23.01.2020?

На переконання скаржника, ці питання дозволять встановити, чи не виконано договір за допомогою монтажу, і чи він виконаний тією датою, якою датований.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти задоволення вказаного клопотання з посиланням на те, що текст договору купівлі-продажу (відступлення) частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» від 23.01.2020 входив до кола доказів у справі №915/709/21 між тими ж самими сторонами. ОСОБА_1 ще у 2021році був обізнаний з вказаним договором, оскільки у відзиві на позов, не заперечуючи проти його редакції щодо умов оплати та належності його підпису, наполягав на тому, що виконав його умови оплати, але не в грошовій формі. Судом першої інстанції після співставлення текстів договору купівлі-продажу частки від 23.01.2020, який міститься у матеріалах справи №915/709/21, та у даній справі №915/1645/21, зроблено висновок про їх повну автентичність.

Виходячи із викладеного, позивач вважає, що така суперечлива поведінка апелянта в цій та інших справах свідчить про те, що договір купівлі-продажу частки від 23.01.2020 не існує в будь якій іншій редакції, а також відсутні підстави вважати його змонтованим.

Також позивач, заперечуючи проти задоволення клопотання, наголошує:

-на неспроможності припущення апелянта щодо ймовірного монтажу тексту договору шляхом друку тексту на зворотній стороні першій сторінці договору через наявність умов про здійснення оплати не пізніше 31.12.2020 на обох сторінках договору (пункт 1.3.2., пункт 4.1. договору);

-на преюдиційному значенні фактів, встановлених у рішенні суду у справі №915/709/21, а саме, несплаті вартості частки, відсутності заперечень щодо автентичності тексту договору та приналежності підпису, обґрунтування доводів у відзиві виходячи саме з аналогічного договору;

-апелянт звертався до суду у даній справі із зустрічним позовом про тлумачення умов договору. Через порушення процесуальних строків, судом першої інстанції було відмовлено у його прийнятті до спільного розгляду. Проте ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом у загальному порядку, за яким відкрито провадження у справі №915/532/22, яка наразі перебуває в провадженні Господарського суду Миколаївської області. Отже, у цій справі ОСОБА_1 не тільки не оспорює свого підпису на договорі від 23.01.2020, а ще й із посиланням на вказаний договір просить суд його розтлумачити та визнати відсутнім права кредитора. Текст договору у справі №915/532/22 ідентичний договору у справах 915/1645/21 та цій справі №915/1645/21.

Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні 28.03.2023 заявлене скаржником клопотання про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи, протокольною ухвалою відмовила у його задоволенні, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи, оскільки з матеріалів справи не вбачається сукупності умов для призначення експертизи, передбачених частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, необхідність для вирішення спору у даній справі спеціальних знань з огляду на те, що:

-відповідачем не було надано суду свого примірника оригіналу спірного договору з посиланням на його втрату;

-у справі №915/709/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , предметом розгляду якої було, зокрема, питання про розірвання договору купівлі-продажу (відступлення) частки в статутному капіталі ТОВ «Аграрленд» від 23.01.2020 і вказаний договір входив до кола доказів у справі №915/709/21, ОСОБА_1 був обізнаний з вказаним договором, але у відзиві на позов не заперечував проти його редакції щодо умов оплати та належності його підпису, а наполягав на тому, що цей договір сторонами виконано належним чином та відсутні обставини його істотного порушення і підстави для розірвання в судовому порядку, але при цьому не вказував, що не підписував вказаний договір. Відтак, відповідач, наполягаючи на виконанні ним умов спірного договору з оплати частки, тим самим підтвердив його укладання та підписання у наданій суду редакції та вигляді, про що правильно зазначив суд першої інстанції, розглядаючи аналогічне клопотання ОСОБА_1 під час розгляду справи №915/1645/21.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Фактичні обставини справи

23.01.2020 між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРЛЕНД» () (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого продавець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передав у власність покупця нижчезазначену частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» (надалі іменується - Товариство), а покупець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняв та оплатив придбану частку.

Пунктом 1.2 договору сторонами визначені відомості про Товариство, а саме: повне найменування: Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» (підпункт 1.2.1.); зареєстровано: Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області 11.01.2013 року за номером запису: 0000946 (підпункт 1.2.2.); ідентифікаційний код юридичної особи: 38407240 (підпункт 1.2.3.); статутний капітал: 1500000,00 гривень (один мільйон п`ятсот тисяч гривень 00 копійок) (підпункт 1.2.4.); місцезнаходження: 57400, Миколаївська область, Березанський район, селище міського типу Березанка, вулиця Перемоги, буд.47 (підпункт 1.2.5.).

У пункті 1.3. договору сторонами зазначено відомості про частку продавця у статутному капіталі Товариства, що відчужується, а саме: частка продавця, що відчужується у статутному капіталі Товариства, складає 750000,00 грн, що у відсотках складає 50% частки у статутному капіталі Товариства (підпункт 1.3.1.); продавець відчужує частку у статутному капіталі Товариства за 750000,00 грн, які будуть сплачені покупцем продавцю не пізніше 31.12.2020 (підпункт 1.3.2.).

Офіційне оформлення відчуження частки та зміна в складі учасників Товариства відбувається шляхом реєстрації відповідних змін до статуту Товариства. Покупець вважається повноправним учасником Товариства з моменту реєстрації відповідних змін уповноваженим державним органом (пункти 2.1., 2.2. договору).

У пункті 2.4. договору сторони узгодили, що право власності у покупця на частку у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства, що є предметом цього договору, виникає з моменту проведення державної реєстрації у відповідності до чинного законодавства України, з подальшим внесення змін до установчих документів Товариства, пов`язаних зі зміною складу учасників Товариства та їх державної реєстрації, що відбувається після укладення цього договору купівлі-продажу частки та підписання сторонами акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства.

Відповідно до пункту 4.1. договору за придбану частку в статутному капіталі покупець сплачує продавцю 750000,00 грн не пізніше 31.12.2020.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (пункт 6.1. договору).

23.01.2020 між сторонами договору було складено акт приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРАРЛЕНД» (), справжність підписів на якому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.01.2020 засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С. за реєстровими №№101, 102.

Відповідно до акту приймання-передачі частки від 23.01.2020:

-продавець ( ОСОБА_2 ) передав у власність покупця, а покупець ( ОСОБА_1 ) прийняв у власність частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд», ідентифікаційний код юридичної особи 38407240 (далі - Товариство) у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) статутного капіталу Товариства номінальною вартістю 750000,00 (сімсот п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) (пункт 1);

-частка повністю сплачена (внесена до статутного капіталу Товариства) продавцем в порядку та в строки, передбачені установчими документами Товариства та законодавством України, немає жодних зобов`язань щодо сплати будь-яких додаткових внесків за частку (пункт 2);

-на відчуження частки у статутному капіталі Товариства надана згода другого з подружжя продавця, ОСОБА_4 , яка отримана у встановленому законом порядку, справжність підпису на якій засвідчена нотаріально 23.01.2020 Назаровою О.С., приватним нотаріусом міського нотаріального округу за реєстровим №99 (пункт 3);

-цей акт відповідно до пп. «ґ» п.3 ч.5 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» є необхідним та достатнім документом для проведення державної реєстрації змін до відомостей про склад учасників Товариства, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (пункт 5);

-цей акт складений в 1 (одному) примірнику, який надається державному реєстратору для проведення державної реєстрації змін до відомостей про склад учасників Товариства, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копії якого видаються сторонам (пункт 6).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» (), сформованого станом на 10.02.2020, вбачається, що 24.01.2020 вчинено державну реєстрацію змін до установчих документів - зміна складу або інформації про засновників.

Також з цього витягу вбачається, що засновником (учасником) юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» () є ОСОБА_1 , розмір внеску до статутного фонду 1500000,00 грн, кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - ОСОБА_1 ; розмір статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» () - 1500000,00 грн.

Рішенням учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» ОСОБА_1 №2 від 04.02.2020 затверджено нову редакцію статуту такого товариства, яка 04.02.2020 засвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою Оксаною Сергіївною.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» (), сформованого станом на 10.02.2020, вбачається, що 05.02.2020 вчинено внесення змін до установчих документів такої юридичної особи.

Звертаючись з даним позовом до суду ОСОБА_2 зазначив, що фактично не отримав оплату за договором купівлі-продажу (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Аграрленд» від 23.01.2020.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 116 Цивільного кодексу України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, здійснити відчуження частки (її частини) у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

При визначені правової природи договору суд враховує його умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною другою статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Договір купівлі-продажу від 23.01.2020 за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, за яким товаром виступає частка у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд».

Будь-яких особливостей щодо договорів купівлі-продажу корпоративних прав чинне законодавство не встановлює, тому до таких договорів застосовуються загальні положення цивільного законодавства про купівлю-продаж.

В силу частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідності до пунктів 2.1., 2.2., 2.4. договору до відповідача перейшло право власності на частку позивача в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» (ідент.код 38407240) у розмірі 50% (п`ятдесят відсотків) номінальною вартістю 750000,00 (сімсот п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Отже, прийняття ОСОБА_1 у власність від ОСОБА_2 частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» є підставою виникнення у ОСОБА_1 зобов`язання оплатити вказану частку відповідно до чинного законодавства.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина перша статті 632 Цивільного кодексу України).

Відповідно частини першої статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За змістом частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 1087 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб-підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи - підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами, визначається Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України 29.12.2017 №148 (надалі Положення №148).

Згідно із пунктом 7 вказаного Положення (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: 1) із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно. Платежі на суму, що перевищує 50000 гривень, проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством України порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку; 2) між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень уключно.

Платежі на суму, яка перевищує 50000 гривень, здійснюються шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розрахунок за спірним договором мав відбуватися лише в безготівковій формі шляхом переказу коштів з власного поточного рахунку на поточний рахунок позивача або внесення та/або переказу коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті).

Доказів сплати відповідачем вартості частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» у безготівковій формі матеріали справи не містять.

Однак порушення встановленої законодавством граничної суми розрахунків може мати наслідком передбачені законодавством заходи відповідальності, але не впливає на чинність розрахунків і не заперечує самого факту проведення розрахунків. Отже, ані встановлення факту нездійснення розрахунків у безготівковій формі, ані наявність законодавчої заборони на здійснення розрахунків готівкою понад певну граничну суму, не може вважатись підтвердженням того, що фактичні розрахунки сторонами в готівковій формі не здійснювались (така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в пункті 7.15. постанови від 08.09.2020 у справі №916/667/18).

Дослідивши матеріали справи на предмет сплати коштів покупцем за укладеним між сторонами договором готівкою, колегія суддів констатує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази стосовно обставини передачі ОСОБА_1 (покупцем) готівкових коштів ОСОБА_2 (продавцю) до укладення договору купівлі-продажу.

Дослідивши пункт 8 заяви свідка від 31.08.2022 у справі №915/1308/21, на який скаржник посилається як на підтвердження того, що після виконання договору від 23.01.2020 продавець ОСОБА_2 у пункті 8 заяви свідка від 31.08.2022 у справі №915/1308/21 визнав, що до 04.02.2020 отримав від відповідача повну оплату за частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» під час реалізації домовленостей про продаж частки, колегія суддів встановила, що у вказаному пункті заяви свідка ОСОБА_2 зазначено наступне: «Розрахунок чистого прибутку ТОВ «Аграрленд» станом на 10.12.2018р. був вирахуваний мною разом із ОСОБА_1 приблизно з урахуванням поточних показників діяльності підприємства та з урахуванням заздалегідь запланованих господарських операцій. Слід зазначити, що станом на 10.12.2018р. між мною і ОСОБА_1 вже були досягнуті усні домовленості стосовно продажу підприємства та передачі під контроль останнього 100 % частки у статутному капіталі, яка була реалізована певними етапами. Елементами цієї домовленості також була запланована повна виплата частини доходу товариства у вигляді дивідендів на мою користь, включаючи період за 2017 2018 роки. Впродовж реалізації цих домовленостей і до повного їх виконання, ОСОБА_1 спочатку отримав 50 % частки у статутному капіталі та отримав призначення на посаду директора товариства (протокол №4 від 19.12.2018), а у лютому 2020 р., після остаточного розрахунку зі мною з нарахованих дивідендів, ОСОБА_1 став єдиним учасником товариства (протокол №2 від 04.02.2020). Розрахунки здійснювались зокрема з даних бухгалтерської та статистичної звітності підприємства станом на 10.12.2018р., які перебувають у розпорядженні ТОВ «Аграрленд», а також на підставі усної домовленості та узгоджених дій з ОСОБА_1 щодо необхідності досягнення запланованого рівню доходів до 31.12.2018 року з метою можливості нарахування та виплати мені дивідендів, виходячи саме з встановлених показників».

Колегія суддів, оцінивши пункт 8 заяви свідка від 31.08.2022 у справі №915/1308/21, дійшла висновку, що у вказаному пункті заяви свідка йдеться про проведення між сторонами остаточних розрахунків зі сплати дивідендів, а не розрахунків за спірним договором, як вірно встановив суд першої інстанції.

Позивач стверджує, що всупереч умовам договору відповідач не виконав взятих на себе грошових зобов`язань перед позивачем щодо оплати до 31.12.2020 вартості відступленої позивачем та прийнятої відповідачем частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд».

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вважає, що словосполучення у пункті 1.1. договору «прийняв та оплатив» свідчать про те, що вартість частки оплачена ним на момент укладення договору, а умови договору про сплату вартості частки не пізніше 31.12.2020 (пункти 1.3.2. та 4.1.) не протирічать пункту 1.1. договору, в якому вказано про уже виконаний обов`язок оплати, адже оплата вартості частки, яка підтверджена пунктом 1.1. договору, здійснена раніше 31.12.2020, і це відповідає вимогам пунктів 1.3.2. та 4.1. договору.

Відтак, відповідач вважає, що він виконав свої зобов`язання за договором перед позивачем і договір виконаний обома сторонами, таким чином, у позивача відсутнє право кредитора до нього за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» від 23.01.2020.

Колегія суддів, дослідивши зміст договору, встановила, що у пункті 1.1. договору зазначено, що покупець в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняв та оплатив придбану частку.

Проте у підпункті 1.3.2. пункту 1.3., що міститься на тій же сторінці, що і пункт 1.1. договору, зазначено, що продавець відчужує частку у статутному капіталі Товариства за 750000,00 грн, які будуть сплачені покупцем продавцю не пізніше 31.12.2020.

Також відповідно до пункту 4.1. договору, який міститься на другій сторінці договору, за придбану частку в статутному капіталі покупець сплачує продавцю 750000,00грн не пізніше 31.12.2020.

Здійснюючи правову оцінку пункту 1.1. спірного договору як розписки, на чому фактично наполягає відповідач, вказуючи, що в момент підписання договору він вже оплатив позивачу частку у розмірі 750000,00 грн, підтвердженням чого є підписання договору з умовою уже здійсненої оплати за частку, суд апеляційної інстанції враховує, що під розпискою на практиці, як правило, розуміється письмовий документ, який містить відомості про певні обставини, наприклад, про отримання однією особою від іншої грошей, іншого майна тощо. Розписка у такому значенні є письмовим доказом згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до частини першої статті 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Однак суд апеляційної інстанції не може прийняти пункт 1.1. договору в тій його частині, у якій він містить відомості про вже здійснену оплату покупцем частки у статутному капіталі товариства, як розписку, оскільки пункти 1.3.2. та 4.1. спірного договору містять протилежні умови про кінцеву дату здійснення такого платежу (не пізніше 31.12.2020).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до приписів статей 76 78 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Колегія суддів відзначає, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За встановлених у цій справі обставин щодо відсутності жодних доказів сплати відповідачем грошових коштів за отриману від позивача частку у статутному фонді Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд», а також наявності у договорі одночасно як умови про фактичну оплату відповідачем частки, так і умов про обов`язок відповідача здійснити таку оплату в майбутньому - не пізніше 31.12.2020, колегія суддів вважає, що докази, надані позивачем на підтвердження нездійснення оплати за договором, є більше вірогідними, ніж докази, надані відповідачем на їх спростування.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що вони є правильними та обґрунтованими, у зв`язку з чим позов у цій частині задовольнив у повному обсязі.

Оскільки жодних доводів стосовно неправильності проведеного судом першої інстанції розрахунків 3% річних та інфляційних втрат апеляційна скарга не містить, а суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги при апеляційному перегляді справи, колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду в апеляційному порядку оскаржуване рішення в частині правильності розрахунків 3% річних та інфляційних втрат за спірними договорами оренди не переглядається.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків Господарського суду Миколаївської області про задоволення позову, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає, а в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281 - 284 ГПК України,

Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.11.2022 у справі №915/1645/21 залишити без змін.

3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на відповідача.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 03.04.2023.

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя К.В. Богатир

Суддя С.В. Таран