РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2023Справа № 910/14205/22

За позовомТовариства з додатковою відповідальністю "Івано-Франківський хлібокомбінат"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ЧАНТА МАУНТ"
простягнення 2 000 000,00 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Білан Р.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/14205/22 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Івано-Франківський хлібокомбінат" (далі також - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАНТА МАУНТ" (далі також - відповідач) про стягнення 2 000 000,00 грн попередньої оплати за непоставлений товар, вказаний у Додатку № 2 від 15.01.2021 по договору поставки № 14/01-21.

Відповідно до ухвали суду від 23.12.2022 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.02.2023.

Позивач звернувся до суду із письмовими заявами про розгляд справи за відсутності його представника.

Безпосередньо в підготовчому засіданні 02.02.2023 представник відповідача надав усні пояснення по справі, не заперечував проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 16.03.2023.

09.03.2023 позивач повторно звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності його представника.

Представник відповідача безпосередньо в судовому засіданні 16.03.2023 не заперечував проти задоволення позову, надав усні та письмові пояснення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЧАНТА МАУНТ" (як продавцем) та Товариством з додатковою відповідальністю "Івано-Франківський хлібокомбінат" (як покупцем) було укладено договір поставки № 14/01-21 (далі також - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати у встановлений договором строк покупцеві товар, визначений в додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість товару) згідно з додатками, які є невід`ємними частинами договору.

Згідно з п. 1.2. договору, найменування, одиниці виміру, ціна одиниці товару, загальна кількість товарів, що підлягають переданню за цим договором, визначаються в додатках до договору, які є невід`ємними частинами договору.

У розділі 2 договору сторони погодили, що загальна ціна договору складає 24 000 000,00 грн. Ціна товару визначається в додатках до цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору, розрахунки за цим договором здійснюються покупцем у безготівковій формі з використанням платіжних доручень на банківський рахунок постачальника на умовах:

- попередньої 50% оплати за товар протягом 1 банківського дня з моменту підписання договору;

- 50% залишкової вартості товару протягом 30 банківських днів з дати отримання товару покупцем від постачальника.

У п.п. 4.1., 4.3. договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти товар в строк, що встановлений відповідним додатком до цього договору. Поставка товару відбувається протягом 10 робочих днів з моменту виконання покупцем п. 3.4.1. цього договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п.9.1. договору).

Як стверджує позивач, ним виконано передоплату за договором на загальну суму 2 000 000,00 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, на думку позивача, що відповідач передбачений договором товар не поставив, сплачені кошти не повернув.

Відповідач своїм право на подання відзиву не скористався, викладених у позові обставин не спростував. Представник відповідача безпосередньо в судовому засіданні 16.03.2023 не заперечував проти заявленого позову.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору № 14/01-21 від 14.01.2021, суд дійшов висновку, що вказаний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наявних у матеріалах справи фактичних даних вбачається, що позивач відповідно до платіжного доручення № 14393 від 15.01.2021 сплатив на користь відповідача передоплату в розмірі 2 000 000,00 грн, однак, відповідач у встановлені договором строки товар позивачу не поставив, грошові кошти не повернув.

Наявність обов`язку відповідача щодо повернення передоплати у розмірі 2 000 000,00 грн підтверджується матеріалами справи та не була спростована відповідачем, зокрема, останнім не надано суду доказів повернення вказаних коштів чи поставки товару на відповідну суму, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 2 000 000,00 грн.

Згідно з положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з додатковою відповідальністю "Івано-Франківський хлібокомбінат" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЧАНТА МАУНТ" (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, 15, оф. 65; ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Івано-Франківський хлібокомбінат" (76018, м. Івано-Франківськ, вул. С. Петлюри, 17; ) 2 000 000,00 грн попередньої оплати за непоставлений товар та 30 000,00 грн витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27.03.2023 року.

Суддя Ю.О.Підченко