ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" березня 2023 р. м. Вінниця Cправа № 902/925/22

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Московчук Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", вул. Данила Галицького, 27, м. Вінниця, 21036, код - 32054743

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігнет-Центр", вул. Заводська, 5, с. Андрушки, Попільнянський район, Житомирська область, 13543, код - 38180739

про стягнення 200 000,00 грн заборгованості

за участю представників:

позивача: Воловодівський Ігор Васильович, посвідчення адвоката № 000545 від 29.08.2019 року

відповідача: Кравчук Михайло Олександрович, свідоцтво № 000473 від 17.04.2019 року

В С Т А Н О В И В :

29.09.2022 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (№ 425 від 29.09.2022 року) Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігнет-Центр" про стягнення 200 000,00 грн заборгованості за договором підряду № 32/19 від 01.09.2019 року.

Ухвалою суду від 04.10.2022 року позовну заяву Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (№ 425 від 29.09.2022 року) залишено без руху.

05.10.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшов супровідний лист (б/н від 05.10.2022 року) (вх.канц. № 01-34/8408/22) щодо усунення недоліків до позовної заяви.

Ухвалою суду 10.10.2022 року відкрито провадження у справі № 902/925/22 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи про суті на 09.11.2022 року.

20.10.2022 року до суду від представника відповідача надійшло ряд документів, а саме:

- відзив на позовну заяву (б/н від 20.10.2022 року) (вх.канц. 01-34/8853/22);

- клопотання про призначення технічної експертизи (б/н від 20.10.2022 року) (вх.канц. 01-34/8855/22);

- клопотання про витребування документів (б/н від 20.10.2022 року) (вх.канц. № 01-34/8856/22).

31.10.2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (б/н від 28.10.2022 року).

07.11.2022 року від представника відповідача надійшли заперечення (б/н від 07.11.2022 року) (вх.канц. 01-34/9449/22). Додатком до заперечення додано ряд документів.

У судовому засіданні 09.11.2022 року задоволено клопотання позивача, що викладеного в прохальній частині позовної заяви, в частині витребування від відповідача оригіналу договору підряду № 32/19 від 01.09.2019 року та акту № 32/19 приймання виконаних будівельних робіт, а також копії податкової декларації за вересень 2019 року з додатками у розрізі контрагента ДП "Вінницький облавтодор".

Окрім того, судом задоволено клопотання представника відповідача (б/н від 20.10.2022 року) (вх.канц. № 01-34/8856/22) в частині витребування документації, яка підтверджує фактичне використання робіт згідно договору підряду № 32/19 від 01.09.2019 року, як такого, що не суперечить приписам ст. 81 ГПК України.

Ухвалою суду від 18.11.2022 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

28.11.2022 року до суду від представника відповідача на виконання вимог ухвали суду надійшло клопотання (б/н від 22.11.2022 року). Додатком до клопотання додано ряд документів.

28.11.2022 року до суду від Головного управління Державної податкової служби Вінницької області надійшов лист № 12745/5/02-32-04-03-12 від 28.11.2022 року.

29.11.2022 року від представника позивача до суду надійшло клопотання (б/н від 28.11.2022 року) про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

Також, 29.11.2022 року від представника позивача до суду надійшов супровідний лист (б/н від 28.11.2022 року). Додатком до супровідного листа додано ряд документів.

В судовому засіданні 29.11.2022 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/925/22 на 13.12.2022 року об 11:00 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 30.11.2022 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

13.12.2022 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшла заява (б/н від 13.12.2022 року) (вх.канц. № 01-34/10713/22) про відкладення судового засідання на іншу дату.

13.12.2022 року до суду від Житомирської державної податкової інспекції Житомирського управління ГУ ДФС у Житомирській області надійшов лист № 4411/5106-0-04-03 від 06.12.2022 року.

Ухвалою суду від 16.12.2022 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

12.01.2023 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання (б/н від 12.01.2023 року) (вх.канц. № 01-34/370/23) про долучення до матеріалів справи доказів.

У судовому засіданні 08.02.2023 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/925/22 для судового розгляду по суті на 07.03.2023 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 13.02.2023 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

15.02.2023 року до суду від Центрального міжрегіонального управління ДПС надійшов лист № 230/5/31-00-04-02-04-05 від 09.02.2023 року.

06.03.2023 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення (б/н від 02.03.2023 року).

09.03.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання (б/н від 09.03.2023 року) про долучення до матеріалів доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

В судовому засіданні 09.03.2023 року оголошено перерву до 15.03.2023 року, про постановлено відповідну протокольну ухвалу.

14.03.2023 року до суду від представника позивача надійшло клопотання (б/н від 13.03.2023 року) про зменшення розміру судових витрат, в якому останній просить суд зменшити розмір витрат відповідача, які підлягають розподілу між сторонами на професійну правничу допомогу адвоката з 25 000,00 грн до 5 000,00 грн та відмовити у відшкодуванні витрат на проведення економічної експертизи у сумі 30 000,00 грн.

У судовому засіданні 15.03.2023 року прийняли участь представники позивача та відповідача.

Стислий виклад процесуальних позицій сторін.

Позивач, в якості підстави заявлених позовних вимог, посилається на укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігнет-Центр" (Замовник) та Дочірнім підприємством "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Підрядник) договору підряду № 32/19 від 01.09.2019 року.

На виконання умов Договору Підрядником у вересні 2019 року роботи на об`єкті виконані у повному обсязі.

Сторонами, після виконання робіт підписано Акт приймання виконаних робіт форми КБ- 2в на загальну суму 200 000,00 грн. з ПДВ.

Додатковим доказом фактичного надання-прийняття робіт по договору є виписка та реєстрація в ЄРПН 27.09.2019 року філією "Погребищенський райавтодор" податкової накладної №23 від 27.09.2019 року на суму 400 000,00 грн, яка включає в себе і реалізацію робіт по Договору № 32/19 від 01.09.2019 року та по Договору підряду №31/19 від 01.09.2019 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, в частині оплати виконаних робіт, утворилась заборгованість в сумі 200 000,00 грн.

З метою захисту своїх прав Дочірнє підприємство "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулось з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігнет-Центр" 200 000,00 грн заборгованості за договором підряду № 32/19 від 01.09.2019 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову повністю, зазначаючи про наступне.

Між позивачем та відповідачем мало місце укладення виключно договору підряду №31/19 від 01.09.2019 року предметом якого був ремонт дороги Погребище-Ширмівка-Соснівка по с. Шимрівка Погребищенського району Вінницької області на тверду договірну суму в 200 000,00 грн.

Проте між сторонами не укладався договір підряду №32/19 від 01.09.2019 року, яким дублюється предмет, ціна та умови договору підряду №31/19 від 01.09.2019 року.

Жодних правовідносин у ТОВ "Сігнет-Центр" з позивачем за договором підряду №32/19 від 01.09.2019 року не існувало.

Відповідач не підписував акт приймання виконаних робіт форми КБ-2в до договору підряду №32/19 від 01.09.2019 року.

Щодо реєстрації позивачем податкової накладної №23 від 27.09.2019 року на суму 400 000,00 грн, як доказу фактичного надання-прийняття робіт, яка включає в себе і реалізацію робіт по договору №31/19 від 01.09.2019 року за актом № 31/19 та реалізацію робіт по договору №32/19 від 01.09.2019 року за актом №32/19 відповідач зазначає, що не може здійснюватися реєстрація однією податковою накладною двох різних подій, по двом різним договорам підряду та різних актах виконаних робіт, оскільки це є двома різними подіями у податковому законодавстві які реєструються окремими накладними.

Кожне надання послуг є окремою подією у податковому законодавстві та неможливо об`єднати в одну подію два різних акти виконаних робіт по різним договорам підряду.

При цьому, реєстрація податкової накладної є недопустимим доказом факту виконання чи прийняття стороною робіт, оскільки фактом підтвердження господарської операції є первинні документи (а.с. 58-60, т. 1).

У відповіді на відзив позивач підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що відповідачем у відзиві визнається факт виконання позивачем договору підряду.

Отримання результатів роботи по договорам дало правову підставу відповідачу сформувати та скористатися податковим кредитом за податковою накладною від 27.09.2019р. №23 на суму 66 666,66 грн.

На момент формування податкової накладної №23 відповідач жодних претензій щодо її оформлення, в т.ч. і щодо виписування її на операції на два договори не виставляв, що вказує на те, що останній визнавав наявність підстав для її виписування за результатами господарських операцій в межах договорів №31/19 і 32/19.

У відзиві відповідач не заперечує факт, що він скористався податковим кредитом у сумі 66 666,66 грн у повному обсязі, тобто на підставі накладної №23 оформленої на суму 400 000,00 грн з ПДВ.

Відсутність заяви відповідача до контролюючого органу вказує на те, що останнім визнають операції з виконання робіт по договору №31/19 та 32/19 такими, що реально відбулись.

05.02.2021 року на адресу відповідача надсилалась претензія №21 з вимогою у добровільному порядку сплати боргу.

Після отримання претензій відповідач жодних заперечень щодо наявності такого договору, прийнятих робіт згідно акту кб2в, наявності такого акту та отримання обох примірників актів для підпису не виявляв. Жодних претензій чи вимог щодо необґрунтованості вимог претензії не заявляв.

Позиція, відповідача у відзиві, направлена на уникнення стягнення з останнього у примусового порядку боргу по Договору №32/19 у розмірі 200 000,00 грн.

При цьому, оригінал Договору №32/19 від 01.09.2019 року та Акт №32/19 приймання виконаних будівельних робіт на суму 200 000,00 грн у позивача відсутній, оскільки обидва примірники договору та акту були підписані зі сторони Підрядника для надіслані для підписання Замовнику, які повернуті не були. (а.с.70-73, т. 1).

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач стверджує, що відсутність у позивача договору підряду №32/19 від 01.09.2019 року та акту №32/19 приймання виконання будівельних робіт на суму 200 000,00 грн підтверджує безпідставність заявлених позовних вимог.

Твердження позивача про те, що відповідач скористався податковим кредитом за податковою накладною №23 від 27.09.2019 на суму 66 666,66 грн ніяким чином не доводять існування договірних відносин за договором №32/19 від 01.09.2019 року та прийняття робіт за актом №32/19.

Оскільки позивач відмовився до кінця звітного періоду у 2019 році вносити корективи та робити коригування до податкової накладної №23 від 27.09.2019 року, а тому ТОВ "Сігнет-Центр" було вимушене робити умовне зобов`язання на суму 200 000 грн шляхом подачі податкової накладної №2 від 18.12.2019 року.

18.12.2019 року головним бухгалтером ТОВ "Сігнет-центр" були надані пояснення аудитору у вигляді довідки від 18.12.2019 року, що податкова накладна №23 від 27.09.2019 року була помилково виписана на суму 400 000 грн в т.ч. ПДВ 66 666,67 грн хоча зобов`язання виникали на 200 000 грн, в т.ч. ПДВ 33 333,33грн. Позивач відмовився коригувати податкову накладну №23//17* від 27.09.2019 року, у зв`язку із чим було зроблено податкову накладу №2 від 18.12.2019 року.

Відповідачем дотримано податкового законодавства та вірно зазначено витрати за договором №31/19 від 01.09.2019 року в 200 000грн. та ПДВ в 33 333,34 грн, шляхом створення умовного зобов`язання в накладній №2 від 18.12.2019 року для усунення розбіжності у податковій накладній №23 від 27.09.2019 року (а.с. 77-81, т. 1).

У письмових поясненнях (б/н від 02.03.2023 року) позивач посилається на тотожні правовідносини у справі № 906/355/19, яка перебувала на розгляді у КГС ВС, за результатами розгляду якої постановою від 01.06.2020 року касаційну скаргу ТОВ «Агро-Цвіт-2012» на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2019р. та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.12.2019 року залишено без задоволення.

Позиція судів у справі № 906/355/19 зводиться до того, що відсутність оригіналу договору у позивача не є перешкодою для підтвердження реальності господарських операцій проведених між його сторонами за умови наявності інших доказів, зокрема, податкової звітності щодо формування зобов`язань та податкового кредиту по ПДВ.

Також, позивач зазначає, про актуальність висновку наданого у роз`ясненні ТОВ "Аудиторська фірма "Ренесанс" (а.с.9-13, т.2).

У додаткових письмових поясненнях відповідач (б/н від 06.03.2023 року) відповідач вважає доводи позивача необґрунтованими, оскільки відсутній будь-який первинний чи вторинний документ, який би підтверджував факт існування договірних зобов`язань між сторонами за договором підряду №32/19 від 01.09.2019 року.

Щодо тотожних правовідносин, які вирішувались у справі №906/355/19 відповідач зазначає, що це були договірні відносини у сфері купівлі-продажу, а не підрядних робіт, факт існування та виконання яких фіксуються різними первинним документами.

У справі №906/355/19 позивачем на підтвердження виконання договірних зобов`язань було надано ряд документів, які підтверджують наявність у позивача проданого товару, найму перевізника для поставки товару (договори на проведення сільськогосподарських робіт, специфікації, договори по перевезенню, видаткові накладні, акти здачі-прийняття робіт, товарно-транспортні накладні, тощо).

Податкова накладна не може слугувати єдиним доказом виконання робіт за договором підряду № 31/19 від 01.09.2019 року, як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

В зв`язку з чим, жодним чином не становить аналогічну ситуацію у спірних правовідносинах у сфері підрядних робіт по справі №902/925/22, де у обох сторін відсутні будь-які первинні документи та заперечується факт існування заобов`язань за договором підряду №32/19 від 01.09.2019 року.

Податкова накладна №23 від 27.09.2019 року реєструвалась між позивачем та відповідачем за виконання робіт по договору підряду №31/19 від 01.09.2019 року, проте через помилку бухгалтера відповідача та зловживання з боку позивача була зареєстрована більша сума між вказана в договорі №31/19 від 01.09.2019 року, яка в подальшому була скорегована та зменшена.

Коригування податкової накладної №23//17 від 27.09.2019 року відбулось шляхом подачі податкової накладної №2 від 18.12.2019 року.

Згідно висновку експерта КНСЕУ за результатами проведення економічної експертизи №3250 від 06.01.2023 року документально підтверджується відображення в бухгалтерському та податковому обліку ТОВ "Сігнет-Центр" коригування суми податкового кредиту у розмірі 66 666,67 грн за податковою накладною №23 від 27.09.2019 року за рахунок донарахування умовних податкових зобов`язань з ПДВ на суму 33 333,33 грн (а.с. 22-24, т. 2).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 01.09.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігнет-Центр" (Замовник) та Дочірнім підприємством "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Підрядник) укладено Договір підряду №31/19.

Згідно п. 1.1 Договору Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами, на власний ризик забезпечує відповідно кошторисної документації в обумовлений цим договором строк та відповідно до інших умов цього договору виконання робіт: ремонт дороги Погребище-Соснівка по с. Ширмівка, Погребищенський район.

Об`єкт ремонт дороги Погребище-Соснівка по с. Ширмівка, Погребищенський район (п. 1.2 Договору).

Підрядник розпочинає виконання робіт після отримання від отримання від Замовника дозволу на початок виконання робіт і завершує виконання робіт протягом 2019 року, але не пізніше 31.12.2019 року (п.2.1 Договору).

За фактом виконання робіт по Договору підряду №31/19 від 01.09.2019 року сторонами підписано Акт КБ-2в на суму 200 000,00 грн.

Крім того, позивачем додано до матеріалів справи копію Договору підряду № 32/19 від 01.09.2019 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігнет-Центр" (Замовник) та Дочірнім підприємством "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Підрядник).

Відповідно п. 1.1 Договору Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов`язання своїми силами і засобами, на власний ризик забезпечує відповідно кошторисної документації в обумовлений цим договором строк та відповідно до інших умов цього договору виконання робіт: ремонт дороги Погребище-Соснівка по с. Ширмівка, Погребищенський район.

Об`єкт ремонт дороги Погребище-Соснівка по с. Ширмівка, Погребищенський район (п. 1.2 Договору).

Підрядник розпочинає виконання робіт після отримання від отримання від Замовника дозволу на початок виконання робіт і завершує виконання робіт протягом 2019 року, але не пізніше 31.12.2019 року (п.2.1 Договору).

Початок і закінчення робіт визначається календарним планом виконання та фінансування робіт, який є невід`ємною частиною договору (п. 2.2 Договору).

Договірна ціна є твердою та визначається на основі кошторису, що є невід"ємною частиною договору та складає 200 000,00 грн, в тому числі ПДВ 33 333,00 грн (п. 3.1 Договору).

Згідно п. 9.1 Договору Замовник за актом передає Підряднику фронт робіт та всю дозвільну документацію.

Фінансування робіт у 2019 році здійснюється за рахунок коштів передбачених у бюджеті на фінансування КПК ВК 0117461 "Утримання та розвиток автомобільних доріг та дорожньої інфраструктури за рахунок коштів державного бюджету" (п. 11.1 Договору).

Замовник забезпечує своєчасне фінансування робіт, передбачених договором та за наявності відповідного бюджетного призначення та в рамках реальних бюджетних фінансувань (п. 11.2 Договору).

Відповідно п. 12.1 розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватись Замовником із урахуванням положень Загальних умов щомісячно на підставі довідки ф. № КБ-3, яка складається на підставі акта ф. № КБ-2, що підписані уповноваженими представниками сторін.

Акт виконаних робіт готує Підрядник і передає на підписання уповноваженому представнику Замовника не пізніше 25 числа звітного місця. Замовник на протязі 3 днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині факту виконаних робіт (п. 12.3 Договору).

Вартість виконаних робіт, що підлягають оплаті, визначаються на підставі підписаної договірної ціни в порядку, визначеному Державними будівельними нормами з урахуванням обсягів виконаних робіт та фактичних витрат Підрядника, підтверджується відповідними документами (п. 12.4 Договору).

Строком дії договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої зобов`язання відповідно до договору. Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2019 року (п. 17.1 Договору) (а.с. 7-10, т. 1).

За твердженнями позивача на виконання умов договору Підрядником у вересні 2019 року роботи на об`єкті виконані у повному обсязі на загальну суму 200 000,00 грн. з ПДВ.

Проте, у добровільному порядку та у встановлений строк взяті на себе зобов`язання по оплаті отриманих робіт відповідач не виконав.

05.02.2021 року позивачем на адресу відповідача надіслано претензію №21, з вимогою погашення заборгованості у сумі 200 000,00 грн з ПДВ (а.с. 21-23, т. 1).

Оцінюючи правове регулювання предмету спірних правовідносин, суд враховує наступні положення законодавства.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із статтею 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Господарського кодексу України, договір підряду на капітальне будівництво може укладати замовник з одним підрядником або з двома і більше підрядниками. Підрядник має право за згодою замовника залучати до виконання договору як третіх осіб субпідрядників, на умовах укладених з ними субпідрядних договорів, відповідаючи перед замовником за результати їх роботи. У цьому випадку підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник.

За приписами ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Стаття 846 ЦК України встановлює, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Відповідно до статті 859 ЦК України якщо договором або законом передбачено надання підрядником замовникові гарантії якості роботи, підрядник зобов`язаний передати замовникові результат роботи, який має відповідати вимогам статті 857 цього Кодексу протягом усього гарантійного строку. Гарантія якості роботи поширюється на все, що становить результат роботи, якщо інше не встановлено договором підряду.

Згідно з вимогами частин 1, 8 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Зазначена обставина також виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19, від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14, від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14).

У справі, що розглядається спірним, з огляду на природу та характер правовідносин, зміст заявлених вимог та доводів сторін, є питання укладення договору підряду, а також виконання робіт за цим договором, їх ціни, розміру оплати за виконанні роботи, стягнення якої є предметом даного позову.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду стосовно вірогідності доказів та стандарту доказування.

Зокрема, ст. 79 ГПК України викладено у новій редакції: поняття "Достатність доказів" змінено на "Вірогідність доказів", фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Постанова ВС КГС від 11 вересня 2020 року справа № 910/16505/19).

До матеріалів справи долучено лише копію Договору підряду № 32/19 від 01.09.2019 року.

Згідно ч. 5 ст. 91 ГПК України, учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 5 ст. 91 ГПК України).

Відповідач заперечував дійсність та оригінальність відповідної копії письмового доказу, подав клопотання про витребування у позивача оригіналу Договору підряду № 32/19 від 01.09.2019 року.

Представником позивача оригіналу письмового доказу не надано та підтверджено відсутність оригіналу у Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Тому, судом не приймається до уваги при вирішенні спору копія письмового доказу - Договору підряду № 32/19 від 01.09.2019 року.

Таким чином, позивачем не доведено укладення сторонами відповідного договору у формі єдиного письмового документа.

Даний висновок не позбавив позивача можливості доводити факт виникнення підрядних правовідносин на основі інших доказів.

З метою підтвердження виконання робіт згідно договору підряду № 32/19 від 01.09.2019 року Дочірнім підприємством "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до матеріалів справи долучено витяг з Загального журналу робіт на 5 аркушах майстра ОСОБА_1 , у якому вівся облік робіт виконаних по Договору №32/19; подорожній лист №843 вантажного автомобіля від 30.08.2019 року, яким підтверджується перевезення асфальтобетону в кількості 30 тонн на Погребище-Ширмівка; ТТН від 30.08.2019 року, якою підтверджується факт перевезення на 30 тонн асфальтобетону на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; подорожній лист № 847 вантажного автомобіля від 02.09.2019 року, яким підтверджується перевезення асвальтобетону в кількості 30 тонн та 78 тонн щебеню на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; ТТН від 02.09.2019 року, якою підтверджується факт перевезення на 30 тонн асфальтобетону та 78 тонн щебеню на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; подорожній лист №873 вантажного автомобіля від 05.09.2019 року, яким підтверджується перевезення 30 тонн асфальтобетону на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; ТТН від 05.09.2019 року, якою підтверджується факт перевезення на 30 тон асфальтобетону на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; подорожній лист №874 вантажного автомобіля від 05.09.2019 року, яким підтверджується перевезення 20 тонн асфальтобетону на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; ТТН від 05.09.2019 року, якою підтверджується факт перевезення 20 тонн асфальтобетону на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; подорожній лист №882 вантажного автомобіля від 06.09.2019 року, яким підтверджується перевезення 20 тонн асфальтобетону на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; ТТН від 06.09.2019 року, якою підтверджується факт перевезення 20 тонн асфальтобетону на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; подорожній лист №893 вантажного автомобіля від 09.09.2019 року, яким підтверджується перевезення 20 тонн асфальтобетону на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка; ТТН від 09.09.2019 року, якою підтверджується факт перевезення 20 тон асфальтобетону на автомобільну дорогу Погребище-Ширмівка (а.с. 155-171, т.1).

Оцінюючи допустимість зазначених доказів суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88:

- господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. (абзац другий пункту 2.1);

- первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (абзац перший пункту 2.1);

- первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (абзац перший пункту 2.4);

- документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5).

На суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

У разі дефектів первинних документів та невизнання постачання спірного, сторони не позбавлені можливості доводити постачання іншими доказами, які будуть переконливо свідчити фактичні обставини здійснення постачання товару.

Такий факт повинен оцінюватися у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки вибіркова оцінка доказів відповідає приписам процесуального законодавства (Постанова КГС ВС від 25 червня 2020 у справі №924/233/18).

За своєю правовою природою первинні документи є документами, які посвідчують виконання зобов`язань (констатують, фіксують) певні факти господарської діяльності у правовідносинах між сторонами) та мають юридичне значення для встановлення обставин такого виконання (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19).

Висновок щодо підтвердження факту господарської операції саме первинними документами викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, від 04.11.2020 у справі № 910/9739/19, від 18.11.2020 у справі № 920/61/19.

З огляду на викладене, всі господарські операції повинні підтверджуватися первинними документами. Саме вказані документи розкривають внутрішню суть господарської операції, її справжність, економічну вигоду, ділову мету. Якщо таких документів немає у матеріалах справи, то тоді неможливо підтвердити реальність та товарність спірної господарської операції.

Головним обов`язком позивача є доведення факту порушення відповідачем його прав і законних інтересів у договірних відносинах та існування заборгованості.

За приписами ч. 3 ст. 843 Цивільного кодексу України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором (ч. ч. 1, 2 ст. 844 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 4, 6 ст. 882 ЦК України, Замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття.

Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Таким чином, законодавством визначено чіткий перелік документів, котрі повинні складатися та посвідчуватися обома сторонами з метою засвідчення обставин виконання договору підряду та прийняття результатів робіт Замовнику.

Однак, на підтвердження факту виконання робіт за Договором №32/19 від 01.09.2019 року позивачем надано виключно односторонньо складені документи.

Відомості щодо складення кошторису, початку виконання підрядник робіт, допуску до будівельного майданчику, використання техніки, роботи працівників, складення актів виконаних робіт та направлення їх відповідачу, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Тому, суд відхиляє надані позивачем докази на підтвердження фактичного виконання підрядних робіт, які не відповідають вимогам ГПК України.

На підтвердження обставин виникнення між сторонами підрядних правовідносин позивачем також надано податкову накладну №23 від 27.09.2019 року, яка зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних філією «Погребищенський райавтодор» на суму 400 000,00 грн, яка за доводами позивача включає реалізацію робіт по Договору №32/19 від 01.09.2019 року та Договору №31/19 від 01.09.2019 року і Акту №31/19 (Акт №1 від 27.09.2019 року на загальну суму 200 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 33 333,33 грн, та акт №2 від 27.09.2019 року на загальну суму 200 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 33 333,33 грн)).

Судом встановлено, що відповідачем отримано відповідну податкову накладну та включено до сум податкового кредиту згідно податкової декларації за вересень 2019 року, яку зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних 18.10.2019 року, з розшифровкою сум податкового кредиту у розрізі контрагентів.

При цьому, 18.12.2019 року головним бухгалтером ТОВ "Сігнет-центр" були надані пояснення аудитору у вигляді бухгалтерської довідки від 18.12.2019 року (а.с. 84, т. 1), за змістом якої зазначено, що зроблено податкову накладну № 2 від 18.12.2019 року (а.с. 85, т. 1), на суму 200 000,00 грн в т. ч. ПДВ 33 333,33 грн, в зв`язку з відмовою Постачальник коригувати податкову накладну №23/17 від 27.09.2019 року на експлуатаційне утримання доріг. Податкова накладна № 23 від 27.09.2019 року була помилково виписана на суму 400 000,00 грн в т.ч. ПДВ 66 666,67 грн, хоча зобов`язання Постачальника виникають на суму 200 000,00 грн.

Згідно квитанції ДПС України №1 від 18.12.2019 року підтверджується подача та прийняття контролюючим органом податкової накладної №2 від 18.12.2019 року (а.с. 86, т. 1).

Із витягу із системи М.Е.Doc також вбачається умовне зобов`язання за ПН №2 від 18.12.2019 року на суму в 200 000 грн, сума ПДВ 33 333,34 грн та загальна сума ПДВ за звітний період - 462 462,14 грн.

До матеріалів справи відповідачем долучено податкову декларацію за вересень 2019 року у розрізі контрагента ДП "Вінницький облавтодор" за змістом якої загальна сума ПДВ за звітний період - 462 462,14 грн (а.с. 113-130, т. 1).

Листом ГУ ДПС у Житомирській області № 4411/5/06-30-04-03 від 06.12.2022 року підтверджено реєстрацію в ЄРПН податкової накладної № 2 від 18.12.2019 року на суму 200 000,00 грн (з номенклатурою "Податкова накладна № 27//17 від 27.09.20019 року") та нарахування податкових зобов`язань (а.с. 181-182, т. 1).

10.11.2022 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "Ренесанс" з листом (вих. № 505/1) про надання роз`яснення щодо підтвердженням реальності здійснення господарської операції реєстрація в ЄРПН податкової накладної та чи є нарахування "умовного продажу" коректним корегуванням помилкового чи безпідставного відображення у податковій декларації з ПДВ за вересень 2019 року податкового кредиту, а також можливість здійснення такого корегування у грудні місяці цього ж року.

22.11.2022 року аудитором Товариством з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма "Ренесанс" О. Дашкевич надано письмове роз`яснення, в якому зазначено, що реєстрація в ЄРПН податкової накладної контрагентом - підрядником та подальше її включення до податкової декларації контрагентом - замовником, є обставиною, що підтверджує здійснення господарської операції, за результатом якої сформована. У зведеній податковій накладній № 2 від 18.12.2019 року, зазначено код ознаки "1", що вказує на те, що дана податкова накладна складена у зв`язку з нарахуванням податкових зобов`язань відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, що вказує про її безпідставне складення з огляду на те, що операція стосовно якої її складено не підпадає під передбачені даним пунктом обставини, у випадку яких така зведена податкова накладна складається. Зведена податкова накладна №2 "умовний продаж" складена Замовником 18.12.2019 року, невідомо на підставі якого первинного документу від 18.12.2019 року останнім була складена дана податкова накладна. Також, з огляду на звітний період, у якому до податкової декларації з ПДВ за вересень 2019 року Замовником включено податковий кредит за податковою накладною № 23 від 27.09.2019 року на суму 400 000,00 грн в т.ч. ПДВ 66 666,67 грн, "умовний продаж", не міг бути здійснений у грудні 2019 року, оскільки базовим звітним періодом для подання звітності з ПДВ є один календарний місяць, що визначено п. 203.1 ст. 203 ПКУ (а.с. 139-149, т. 1).

З приводу оцінки обставин відображення та подальшого коригування сум податкового кредиту ТОВ «Сігнет-Центр», суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 201.1, 201.6, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженим платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображає у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Податкова накладна видається платником, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операції з постачання товарі/послуг платник податку продавець товарі/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.54.1 ст. 54 ПК України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Згідно п.п. "а", "б" п. 185.1 ст. 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з абз. 1,2 п.201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Відповідно до пп. "а" п.198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Складення та реєстрація в ЄРПН розрахунку коригування до податкової накладної, визнаної платником податку як зайво складена, не позбавляє платника податку обов`язку скласти податкову накладну за операцією з постачання товарів/послуг із зазначенням у такій податковій накладній дати складання, що відповідає даті настання «першої події» за такою операцією.

Така податкова накладна підлягає обов`язковій реєстрації в ЄРПН таким платником податку з дотриманням визначених Кодексом термінів реєстрації.

Тобто, оформлення позивачем єдиної податкової накладної №23 від 27.09.2019 року на суму 400 000,00 грн за двома договорами підряду є порушенням вимог ПК України.

Однак, з приводу підтвердження обставин існування договірних відносин істотне значення мають саме дії відповідача з приводу прийняття та використання у податковому обліку відповідної накладної.

Відповідачем не заперечено та матеріалами справи підтверджено, що дійсно ТОВ «Сігнет-Центр» включено до сум податкового кредиту згідно податкової декларації за вересень 2019 року, яку зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних 18.10.2019 року, з розшифровкою сум податкового кредиту у розрізі контрагентів.

У подальшому відповідачем сформовано податкову накладну №2 від 18.12.2019 року на суму 200 000,00 грн (в тому числі ПДВ 33 333,33 грн), яку зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних за №1, а також Розрахунок коригування №8 податкової накладної №2 від 18.12.2019 року.

20.01.2020 року ТОВ «Сігнет-Центр» подано податкову декларацію за грудень 2019 року, яку зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних з розшифровкою сум податкового кредиту у розрізі контрагентів.

На підтвердження обставин правомірності вчинених дій з коригування податкового обліку відповідачем надано Висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи Київської незалежної судово-експертної установи №3250 від 06.01.2023 року, в межах наданих документів, документально підтверджується відображення ТОВ «Сігнет-Центр» коригування суми податкового кредиту у розмірі 66 666,67 грн за податковою накладною №23/17 від 27.09.2019 року (виписаною ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Філія «Погребищенський райавтодор» на користь ТОВ «Сігнет-Центр») за рахунок донарахування умовних податкових зобов'язань з ПДВ на суму 33 333,33 грн (а.с.205-228, т.1).

Оцінюючи мотиви експерта та зміст економічного дослідження, суд зазначає наступне.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 76 ГПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього Кодексу.

Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване у судовому рішенні.

Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом ст. 86 ГПК України.

Проаналізувавши зміст висновку судом встановлено, що даний документ містить тлумачення правомірності застосування норм матеріального права, котрі регулюють питання податкового обліку, що є неприпустимим.

У мотивах дослідження експерт надає правову оцінку допущеним помилкам при формуванні податкових накладних, визнає факт здійснення коригування податкового кредиту на підставі Розрахунку №8 від 18.12.2019 року саме до податкової накладної №2 від 18.12.2019 року самостійно сформованою ТОВ «Сігнет-Центр», а не податкової накладної №23/17 від 27.09.2019 року, виписаною ДП «Вінницький облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» Філія «Погребищенський райавтодор».

Крім того, Порядок заповнення податкової накладної затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року № 1307.

Згідно п. 23 Порядку, у разі коригування кількісних та/або вартісних показників табличної частини розділу Б податкової накладної у зв`язку зі зміною суми компенсації вартості товарів/послуг, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадку повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником (продавцем) суми попередньої оплати товарів/послуг розрахунок коригування заповнюється у такому порядку:

показники рядка податкової накладної, що коригується, зазначаються із знаком «-» окремо в кожній графі;

додається(ються) новий(і) рядок(ки) з виправленими показниками (за потреби), якому(им) присвоюється новий черговий порядковий номер, що не зазначався в податковій накладній;

рядку податкової накладної, що коригується, зазначеному із знаком «-», та новому(им) рядку(ам) з виправленими показниками, що його замінює(ють), присвоюється однаковий порядковий номер групи коригування, який зазначається у графі 2.2 табличної частини розділу Б розрахунку коригування, та наводиться однакова причина коригування.

Тобто, коригування здійснюється відносно конкретної податкової накладної кількісних та/або вартісних показників, однак не у спосіб складання нової податкової накладної, що помилково здійснено ТОВ «Сігнет-Центр».

З недотриманням вимог п. 23 Порядку відповідачем здійснено коригування кількісних та/або вартісних показників не у податковій накладній №23 від 27.09.2019 року, а у самостійно оформленій податковій накладній №2 від 18.12.2019 року.

Також, у разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних двох і більше податкових накладних, складених на одну операцію з постачання товарів/послуг, постачальник (продавець) складає розрахунок(ки) коригування до податкової(их) накладної(их), зайво складеної(их) на операцію, за якою в Єдиному реєстрі податкових накладних вже зареєстрована податкова накладна (п. 25 Порядку).

Тобто, коригування податкової накладної можливо лише зі сторони особи, яка її видала, контрагент уповноважений оскаржувати порушення податкового законодавства у процесі оформлення відповідної накладної.

Отже, при складенні експертного висновку не враховано вимог п. п. 23-25 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року № 1307.

Тому, відповідний висновок є неналежним засобом доказування.

Таким чином, судом встановлено порушення зі сторони відповідача під час коригування податкового кредиту, сформованого у податковій декларації за вересень 2019 року на підставі податкової накладної №23 від 27.09.2019 року, яка зареєстрована у Єдиному реєстрі податкових накладних Філією «Погребищенський райавтодор» на суму 400 000,00 грн.

Відтак, позивачем доведено повне включення до податкового кредиту сум з розрахунку вартості зобов`язань за Договором підряду № 32/19 від 01.09.2019 року у розмірі 400 000,00 грн.

У пункті 33 постанови Верховного Суду від 04.06.2019 року у справі 915/905/16, зокрема зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

У Постанові Верховного суду від 05.12.2018 у справі №915/878/16 зазначено, що для з`ясування правової природи як господарської операції (спірної поставки), так і для договору (укладенням якого опосередковувалося виконання цієї операції) необхідно вичерпно дослідити фактичні права та обов`язки сторін у процесі виконання операції, фактичний результат, до якого прагнули учасники такої операції та оцінити зміни майнового стану, які відбулись у сторін у результаті операції. Зважаючи на принцип превалювання сутності над формою, судам слід було врахувати фактичне здійснення господарської операції, що повинно підтверджуватись, в тому числі і реальним джерелом походження товару (його виробництва, попередньої купівлі тощо) в обсязі, зазначеному у первинному документі. Разом з тим судами попередніх інстанцій для з`ясування реальності господарської операції не встановлювалося чи має місце відображення операції з отримання товару у податковій звітності.

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020р. у справі № 910/14009/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення "Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку" та відображають реальні господарські операції.

Як доказ податкова може оцінюватися лише сукупності іншими доказами справі, проте не може бути єдиним доказом, на підставі якого встановлює постачання.

Оцінюючи податкові накладні сукупності іншими доказами справі господарські повинні враховувати положення Податкового України та фактичні дії постачальника, покупця, щодо відображення податковому бухгалтерському обліку постачання спірного (Постанова КГС ВС від 25 червня 2020 у справі №924/233/18).

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять інших належних та допустимих доказів (оригіналу договору підряду, інших документів, які супроводжують виконання підрядних робіт), прийнята відповідачем податкова накладна не може бути єдиним доказом та підставою для задоволення позовних вимог.

Тому, наявними у справі доказами спростовано вимоги позивача, за таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 3 000,00 грн та судові витрати, пов`язані із залученням аудитора в сумі 2 000,00 грн слід залишити за позивачем.

Враховуючи, що наданий відповідачем Висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи Київської незалежної судово-експертної установи №3250 від 06.01.2023 року визнано неналежним доказом, тому відсутні правові підстави для стягнення з позивача судових витрат відповідача, пов`язаних із залученням експерта в сумі 30 000,00 грн.

Щодо понесених судових витрат Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігнет-Центр", суд зазначає наступне.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на суму 29 000,00 грн, які складаються з 4 000,00 грн судових витрат на проведення технічної експертизи та 25 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 58-60, т. 1).

Також, відповідач просить суд стягнути з позивача 30 000,00 грн судових витрат, пов`язаних із залученням експерта, які були здійснені на проведення економічної експертизи, згідно платіжного доручення № 17433 від 21.12.2022 року (а.с 201, т. 1).

У детальному описі наданих послуг долученого представником відповідача до заяви (б/н від 14.03.2022 року) відповідачем зазначено загальну вартість наданих послуг на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн (а.с. 37, т. 2).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як слідує з матеріалів справи, в якості підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем долучено договір про надання правової допомоги № 925 від 10.10.2022 року (а.с. 98, т. 1), детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги № 925 від 10.10.2022 року адвокатом надано послуги на загальну суму 25 000,00 року (а.с. 37, т. 2), платіжне доручення № 14882 від 17.10.2022 року на суму 25 000,00 грн (а.с.99, т. 1), ордер серії АВ № 1001284 від 19.10.2022 року виданий адвокату Кравчуку М.О (а.с. 61, т. 1)

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16).

Визначені сторонами послуги пов`язані з предметом судового розгляду, включають підготовку позову, визначення правовою позиції по справі.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд прийшов до висновку, що «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено» (Правова позиція Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України.

Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Верховний Суд дотримується позиції, що визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (постанови КГС ВС від 04.12.2018 у справі № 911/3386/17,від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18).

Судом встановлено, що згідно детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги № 925 від 10.10.2022 року адвокатом надано послуги на загальну суму 25 000,000 року, а саме:

- складання відзиву на позовну заяву у судовій справі № 902/925/22 (3 год);

- складення клопотань та заяв про витребування документів, про призначення експертизи у судовій справі № 902/925/22 (1 год);

- складання заперечення у судовій справі № 902/925/22 (2 год);

- представництво інтересів ТОВ "Сігнет-Центр" у Господарському суді Вінницької області у судовій справі № 902/925/22 (а.с.37, т. 2).

Обов`язок доказування розміру понесених витрат, в силу вимог ст. ст. 73, 77-80 ГПК України, покладено на відповідача.

До переліку наданих послуг адвокатом включено послуги зі складення заяви про призначення експертизи у судовій справі № 902/925/22.

Однак, на стадії підготовчого судового засідання у задоволення відповідного клопотання судом відмовлено.

Крім того, судом визнано неналежними частину доказів, котрі надані відповідачем відносно коригування сум податкового кредиту та висновок експерта.

Отже, віднесення на позивача повного обсягу витрат на правничу допомогу не відповідатиме засад справедливості та пропорційності.

Враховуючи викладене, витрати відповідача понесені на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню на 5 000,00 грн, з огляду на зміст та обсяг належно наданих послуг з професійної правничої допомоги.

Отже, на користь відповідача підлягають покладенню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн (25 000,00 грн - 5 000,00 грн), які є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а також правомірними процесуальними діями у ході судового провадження.

Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн слід залишити за відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 226, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. Данила Галицького, 27, м. Вінниця, 21036, код - 32054743) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігнет-Центр" (вул. Заводська, 5, с. Андрушки, Попільнянський район, Житомирська область, 13543, код - 38180739) про стягнення 200 000,00 грн заборгованості за Договором підряду № 32/19 від 01.09.2019 року.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в сумі 3 000,00 грн та судові витрати, пов`язані із залученням спеціаліста (аудитора) в сумі - 2 000,00 грн - залишити за позивачем.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Вінницький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. Данила Галицького, 27, м. Вінниця, 21036, код - 32054743) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігнет-Центр" (вул. Заводська, 5, с. Андрушки, Попільнянський район, Житомирська область, 13543, код - 38180739) 20 000,00 грн - судових витрат на професійну правничу допомогу.

4. Судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн та 30 000,00 грн судових витрат, пов`язаних із залученням експерта - залишити за відповідачем.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Примірник рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом, а також засобами електронного зв`язку: позивачу - ; представнику позивача адвокату Воловодівському І.В. - , @gmail.com.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду.

Повний текст судового рішення складено 27 березня 2023 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Данила Галицького, 27, м. Вінниця, 21036)

3 - відповідачу (вул. Заводська, 5, с. Андрушки, Попільнянський район, Житомирська область, 13543)

4 - ДП "Вінницький облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (вул. Данила Галицького, 27, м. Вінниця 21036)