ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" березня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/2497/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Степанюк А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовні вимоги Акціонерного товариства СЕНС БАНК (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЧОРНОМОР`Є ПЛЮС (67667, Одеська обл., Біляївський р-н, смт Хлібодарське, вул. Маякська дорога, буд. 22, )

про стягнення 257599,96 грн., -

за участю представників сторін: не з`явились

Суть спору: Акціонерне товариство АЛЬФА-БАНК звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ЧОРНОМОР`Є ПЛЮС про стягнення 257599,96 грн., з яких: 83152,94 грн. заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість та 174447,03 грн. заборгованості за інфляційними втратами.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про укладення з відповідачем кредитного договору №08-66/066-302 від 04.08.2008, за яким відповідач отримав 2480000 грн. грошових коштів, однак відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав та внаслідок чого рішенням Господарського суду Одеської області у справі №6/31-10-499 від 01.04.2010 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ЧОРНОМОР`Є ПЛЮС 2340731,15 грн. боргу по кредиту, 363754 грн. боргу по процентам, 103608,75 грн. боргу по комісії, 89762,18 грн. пені та 27456 грн. інфляційних. Посилаючись на вказані обставини, позивач вказує, що в результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість, яка розрахована на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України та яка складає ціну позову у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання на 25.10.2022 о 16:45. Ухвалою суду від 25.10.2022 відкладено розгляд справи на 30.11.2022 о 15:30. Судове засідання 30.11.2022 о 15:30 не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні Господарського суду Одеської області. Ухвалою суду від 01.12.2022 судове засідання призначено на 14.12.2022 о 15:15.

14.12.2022 за вх.№28501/22 до суду від позивача надійшла заява про заміну позивача - Акціонерного товариства АЛЬФА-БАНК (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) на його правонаступника Акціонерне товариство СЕНС БАНК (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ). Також у поданій заяві позивач просив суд розглядати справу без участі його представника, яка в цій частині судом у протокольній формі задоволена.

Судове засідання 14.12.2022 о 15:15 не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні Господарського суду Одеської області. Ухвалою суду від 22.12.2022 судове засідання призначено на 25.01.2023 о 13:45. Судове засідання 25.01.2023 о 13:40 не відбулось у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги. Ухвалою суду від 02.02.2023 судове засідання призначено на 28.02.2023 о 09:50.

Ухвалою суду від 28.02.2023 замінено позивача - Акціонерне товариство АЛЬФА-БАНК (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) його правонаступником - Акціонерним товариством СЕНС БАНК (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) у справі №916/2497/22; відкладено розгляд справи №916/2497/22 на 16.03.2023 о 14:20.

У судове засідання 16.03.2023 сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Позивач у заяві за вх.№28501/22 просив суд розглядати справу без участі його представника, яка судом у цій частині була задоволена. Судом були вжиті всі можливі заходи належного повідомлення відповідача про розгляд судом господарської справи, час та місце судових засідань. Суд виходить з того, що учасники справи в господарському процесі мають вчиняти належні дії щодо ефективного використання належних їм процесуальних прав та виконання належних обов`язків, а господарський суд, повідомляючи учасників справи шляхом надсилання поштових повідомлень за офіційними, відомими суду, адресами зі свого боку забезпечує їм належні процесуальні гарантії на участь у розгляді справи.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Водночас, Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Справа №916/2497/22 розглядалась судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України та оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Жодних заяв та/або клопотань, пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з воєнним станом та оголошеним загальнодержавним карантином, про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надійшов, з огляду на що суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами в порядку ч.9 ст. 165 ГПК України.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 16.03.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Між тим, повний текст рішення складено 30.03.2023 у зв`язку з наслідками введення в м. Одесі екстрених відключень електроенергії через масовані атаки країни-агресора, обстріл об`єктів критичної інфраструктури, тривалу відсутність електроенергії у суді, нестабільність в роботі системи діловодства.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

04.04.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк (правонаступником якого є Акціонерне товариство АЛЬФА-БАНК, правонаступником якого є Акціонерне товариство СЕНС БАНК) (кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЧОРНОМОР`Є ПЛЮС (позичальник, відповідач) укладений договір відновлювальної кредитної лінії №08-660/066-302, відповідно до якого кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до п.1.1.1 договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - транш, а у сукупності - транші, зі сплатою 14,5% процентів річних за кредитом та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному тарифами на послуги по наданню кредитів, що містяться в додатку 1 до цього договору, який є невід`ємною складовою частиною цього договору, в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом, в сумі 2480000 грн., з наступним графіком зниження максимального ліміту заборгованості: з 05.10.2008 максимальний ліміт заборгованості становить 2170000 грн.; з 05.04.2009 максимальний ліміт заборгованості становить 1860000 грн.; з 05.10.2009 максимальний ліміт заборгованості становить 1550000 грн.; з 05.04.2010 максимальний ліміт заборгованості становить 1240000 грн.; з 05.10.2010 максимальний ліміт заборгованості становить 930000 грн.; з 05.04.2011 максимальний ліміт заборгованості становить 620000 грн.; з 05.10.2011 максимальний ліміт заборгованості становить 310000 грн. та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 03.04.2012 на умовах, визначених цим договором.

Додаток №1 до договору визначає тарифи та послуги банку, пов`язані з наданням кредитів, в редакції додаткової угоди №1 від 15.08.2008.

В матеріалах справи наявні меморіальні ордери, листи-заявки на кредит/транш із призначенням платежів - видача кредитних коштів згідно договору відновлювальної кредитної лінії №08-660/066-302 від 04.04.2008.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Одеської області у справі №6/31-10-499 від 01.04.2010 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорномор`є Плюс на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк, в особі Одеської обласної філії боргу по кредиту - 2340731 гривень 15 коп., боргу по процентам - 363754 гривень 76 коп., боргу по комісії - 103608 гривень 75 коп., пені 89762 гривень 18 коп., інфляційних - 27456 гривень, держмита 25500 гривень та витрат за ІТЗ судового процесу 236 гривень та, зокрема, встановлено, що:

- Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк в особі Одеської обласної філії АКБ „Укрсоцбанк (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Чорномор`є Плюс (далі - відповідач) про стягнення 2925312 грн. 84 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 2340731 грн. 15 коп., заборгованість за процентами - 363754 грн. 76 коп., заборгованість за комісією - 103608 грн. 75 коп., пеня за невиконання умов договору кредиту - 89762 грн. 18 коп., інфляційні витрати - 27456 грн.;

- 04.04.2008 між позивачем (кредитор) та відповідачем (позичальник) укладений договір відновлювальної кредитної лінії №08-660/066-302, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 2480000 грн. з графіком зниження максимального ліміту заборгованості відповідно до п.п. 1.1.1.1 - 1.1.1.7 договору кредиту та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 03.04.2012, або достроково у випадках, передбачених договором, зі сплатою 14,5 відсотків річних.;

- невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань зі своєчасної і належної сплати відсотків за користування кредитними коштами позивача та повернення основної суми кредитів є порушенням не тільки умов кредитних договорів, але й вищенаведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України. Отже, суд ввизнав позовні вимоги, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що відповідають вимогами чинного законодавства України.

В матеріалах справи наявний розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором №08-660/066-302 від 04.04.2008 за період з 12.07.2019 по 11.07.2022.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача нарахованих 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором №08-660/066-302 від 04.04.2008.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003).

В Україні основоположним принципом судочинства згідно Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів є принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з п.п. 5,6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Реалізовуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом враховуються висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Також судом враховуються висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 (провадження №12-83гс18), в якій визначено, що плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Окрім того, судом враховуються висновки Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18), в якій при розгляді справи про стягнення інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду Велика Палата визнала за необхідне відступити від указаного правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року у справі №905/3137/14-908/5775/14 (провадження №3-1276гс15), та зазначила, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення грошове зобов`язання боржника не припиняється, тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши наявні матеріали справи, приймаючи до уваги обставини, встановлені у рішенні Господарського суду Одеської області від 01.04.2010 у справі №6/31-10-499, господарський суд зазначає, що відповідачем не забезпечено повне та своєчасне виконання грошових зобов`язань, які виникли за кредитним договором та підтверджені судовим рішенням, а тому господарський суд дійшов висновку про правомірність нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України та перевіривши розрахунки позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за заявлені періоди, приймаючи також до уваги ненадання відповідачем контррозрахунків заявлених до стягнення сум, господарський суд дійшов висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених до стягнення сум.

За таких обставин є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги Акціонерного товариства СЕНС БАНК про стягнення з відповідача 83152,94 грн. 3% річних та 174447,03 грн. інфляційних втрат.

Іншого відповідачем не доведено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Акціонерного товариства СЕНС БАНК задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЧОРНОМОР`Є ПЛЮС (67667, Одеська обл., Біляївський р-н, смт Хлібодарське, вул. Маякська дорога, буд. 22, ) на користь Акціонерного товариства СЕНС БАНК (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) 83152 /вісімдесят три тисячі сто п`ятдесят дві/ грн. 94 коп. 3% річних, 174447 /сто сімдесят чотири тисячі чотириста сорок сім/ грн. 03 коп. інфляційних втрат та 3864 /три тисячі вісімсот шістдесят чотири/ грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 30 березня 2023 р.

Суддя Ю.С. Бездоля