ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" березня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/384/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Шаратова Ю.А.

при секретарі судового засідання Кастровій М.С.

розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємця Бортикова Олександра Леонідовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (54000, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. 8 Березня, буд. 107, )

про стягнення заборгованості за Договором про закупівлю товару за державні кошти від 22.12.2022 № 148/22 в розмірі 349 999,00 грн.

Представники:

Від позивача Скиба Є.А. (ордер від 25.01.2023 серія ВН № 1156104);

Від відповідача не з`явився.

Суть спору:

Фізична особа-підприємець Бортников Олександр Леонідович (далі - Позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за Договором про закупівлю товару за державні кошти від 22.12.2022 № 148/22 в розмірі 349 999,00 грн.

Ухвалою суду від 02.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 03.03.2023.

Судове засідання призначене на 03.03.2023 не відбулося у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги, про що складено відповідну довідку.

Ухвалою суду від 21.03.2023 призначено судове засідання на 22.03.2023.

Представник Позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Позовні вимоги із посиланням на статті 509, 525, 526, 610, 611, 625, 629 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору про закупівлю товару за державні кошти від 22.12.2022 № 148/22 щодо оплати.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника до судового засідання, про місце, дату та час повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма від 21.03.2023. Надав клопотання про розгляд справи без участі представника (вх. № 6253/23 від 28.02.2023).

17.02.2023 на адресу суду надійшов Відзив на позовну заяву у справі № 916/384/23 в якому Відповідач зазначив, про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 затвердженим законом України № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 00 годин 30 хвилин з 24 лютого 2022р.

У подальшому строк воєнного стану неодноразово продовжувався.

Відповідач зазначає, що в листі Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 зазначається: «Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливішу встановлений термін внаслідок настання таких форс- мажорних обставин (обставин непереборної сили).

З огляду на наведене, Відповідач, із посиланням на частину першу статті 617 Цивільного кодексу України, пункти 8.1, 8.2, 8.3 Договору від 22.12.2022 зазначає про неможливість виконання зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили.

22.02.2023 на адресу суду надійшла Відповідь на відзив (вх. № 5779/23) в якій Позивач зазначає, що правовий зміст поняття форс-мажору не передбачає звільнення від самого виконання зобов`язання. Мова йде лише про можливість звільнення сторони договору від цивільно-правової відповідальності в разі невиконання або порушення умов виконання зобов`язання. Якщо виконання зобов`язання в принципі можливо, то його потрібно виконувати.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши представника Позивача, суд

в с т а н о в и в :

22.12.2022 між Позивачем та Відповідачем укладено Договір про закупівлю товару за державні кошти № 148/22 (Договір від 22.12.2022).

Відповідно до пунктів 1.1, 3.1 Договору від 22.12.2022 постачальник (Позивач) зобов`язався в порядку та на умовах, визначених в договорі, поставити замовнику (Відповідачу) товар згідно код ДК 021:20-2 «Електричні побутові прилади» (Кондиціонери), а замовник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених в договорі, прийняти та оплатити такий товар. Ціна цього договору складає: 349 999,00 грн. без ПДВ.

Згідно із пунктами 4.2, 5.1, 5.2 Договору від 22.12.2022 замовник здійснює оплату товару на протязі 25 (двадцяти п`яти) днів з дати поставки товару шляхом перерахування замовником коштів на поточний рахунок постачальника. Поставка товару здійснюється: протягом 5 календарних днів з моменту підписання договору, але не пізніше 25.12.2022. Місце поставки товару: 65000, Україна, Одеська обл., м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 34.

Частинами першою та другою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов Договору від 22.12.2022 Позивачем поставлено Відповідачу товар та виставлено рахунок-фактуру від 25.12.2022 № 10 на загальну суму 349 999,00 грн., що підтверджується видатковою накладною від 25.12.2022 № 1.

Докази оплати Відповідачем заборгованості у вищезазначеному розмірі в матеріалах справи відсутні.

Суд не приймає довід Відповідача щодо неможливості виконання зобов`язань за Договором від 22.12.2022 через настання форс-мажорних обставин у зв`язку із військовою агресією російської федерації, з огляду на наступне.

Статтею 617 Цивільного кодексу України, передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також, згідно статті 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд враховує висновки Верховного Суду викладені у пунктах 59, 60, 61, 62 постанови від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, згідно із якими, відповідно до частини першої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Отже, підсумовуючи вищевикладені висновки Верховного Суду, слід звернути увагу на те, що існування Листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану. Втім, це може бути підставою від звільнення, якщо сторона за договором доведе, що внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання.

Доказів того, що Відповідачем у встановленому законодавством порядку підтверджено настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання зобов`язання матеріали справи не містять. Відповідачем не доведено, що воєнний стан, введений на території України, позбавляє його можливості вести господарську діяльність та унеможливлює виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності. Нарахована позивачем та пред`явлена до стягнення плата за поставку товару є основним зобов`язанням відповідача перед позивачем за надані йому послуги, та не є відповідальністю відповідача. Враховуючи викладене, посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин у вказаних вище документах не звільняє його від обов`язку сплатити нараховану плату.

На підставі викладеного, підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором від 22.12.2022 в розмірі 349 999,00 грн.

Згідно із частиною першою та пунктом 1 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами першою, третьою статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У позовній заяві зазначено попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат Позивача, які він поніс та які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що 23.01.2023 між адвокатом Скибою Євгеном Анатолійовичем та Фізичною особою-підприємцем Бортниковим Олександром Леонідовичем укладено Договір про надання правової допомоги № 12.

Відповідно до пунктів 1.1, 3.2 Договору про надання правової допомоги від 23.01.2023 № 12 адвокат бере на себе зобов`язання надавати усіма законними методами та способами правову допомогу клієнту при розгляді у Господарському суді Одеської області справи за позовом ФОП Борникова О.Л. до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по стягнення заборгованості за договором № 148/22 про закупівлю товару за державні кошти від 22.12.2022, а клієнт зобов`язався сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором. Розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги становить 30 000,00 грн.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На адресу суду 22.03.2023 від відповідача надійшли заперечення на Пояснення щодо витрат понесених позивачем на правову допомогу у справі № 916/384/23 (вх. № 9207/23), в яких просив зменшити розмір витрат на правову допомогу через їх неспівмірність із складністю справи та часом, витраченим адвокатом на надання послуг.

При розподілі витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Для підтвердження наведеної позиції Верховний Суд звертається до критеріїв, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд враховує завдання господарського судочинства, особливості предмету спору, ціну позову, нескладність справи розгляд якої здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, значення розгляду справи для сторін, а також час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Керуючись критерієм розумності і співмірності розміру витрат вважає за можливе здійснити розподіл витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню та стягненню з Відповідача у загальному розмірі 10 000,00 грн.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись частиною першою статті 11, статтями 525, 526, 509, частиною першою статті 530, частинами другою, третьою статті 612, статтею 629, частиною першою статті 662, частиною другою статті 693, частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, статтями 73, 74, 75, 76-80, 86, 123, 124, 129, 231, 236, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (54000, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. 8 Березня, буд. 107, ) на користь Фізичної особи-підприємця Бортикова Олександра Леонідовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 349 999,00 грн. (триста сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 00 коп.), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.) та витрати на сплату судового збору в розмірі 5 249,99 грн. (п`ять тисяч двісті сорок дев`ять гривень 99 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги в строк встановлений частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 27 березня 2023 р.

Суддя Ю.А. Шаратов