ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2023 року м. Дніпро Справа № 904/4299/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіної Е.В., Антоніка С.Г.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: Вагнер Д.В., посвідчення №4996 від 28.02.2018 р., адвокат

від відповідача: Лозицький О.П., посвідчення №1184 від 19.12.2011 р., адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги

Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та

Приватного підприємства "Оріон-М"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2023 р.

( суддя Бажанова Ю.А., м. Дніпро )

по справі

за позовом

Акціонерного товариства "Укртрансгаз",

м. Київ

до

Приватного підприємства "Оріон-М",

м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 285 667,91 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Оріон-М" на свою користь 123 826,49 грн. пені, 142 028,00 грн. інфляційних втрат та 19 813,43 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасного та повного перерахування суми попередньої оплати у відповідно до умов договору № від 26.11.2021 р.. Позивач зазначає, що своє зобов`язання передбачене п. 3.1. договору в частині здійснення попередньої оплати у розмірі 100% суми договору визначеної п. 2.1. договору, Відповідач виконав частково та з порушенням строку оплати визначеної п. 3.1. договору, а саме Відповідачем було сплачено 3 759 979,39 грн., що менше розміру попередньої оплати вказаної в п. 3.1. договору та суми визначеної п. 2.1. договору. Таким чином невиконаним залишалось зобов`язання в частині попередньої оплати товарів на суму 240 020,61 грн., що є порушенням п. 3.1. договору.

На підставі наведеного, Позивач нарахував Відповідачу пеню за неналежне виконання зобов`язань за договором у зв`язку з порушенням належного строку перерахування суми передоплати, у розмірі 123 826,49 грн., інфляційні втрати у розмірі 142 028,00 грн. та три проценти річних від простроченої суми, у розмірі 19 813,43 грн..

У своєму відзиві Відповідач зазначав, що між підприємствами була усна домовленість, що у разі наявності у Продавця товару, він повідомляє про це Покупця, Покупець, в свою чергу, здійснює попередню 100% оплату орієнтовної вартості наявного товару, та після цього буде здійснюватись поставка. Саме згідно цієї домовленості і будувались взаємовідносини між підприємствами: Продавець повідомляв про наявний товар, Покупець сплачував орієнтовну суму передплати за наявний товар, про який повідомляв продавець і після цього здійснювалась поставка. Відповідач вважає, що з метою виконання цілі договору - придбання товару однією стороною та отримання оплати за товар другою стороною, враховуючи інтереси сторін та забезпечення загальногосподарського інтересу, сторони договору своїми діями змінили умови договору щодо порядку оплати товару: покупець сплачував 100% орієнтовної вартості товару, яка планувалась до поставки після чого відбувалась поставка товару. Зазначає й про те, що фактично поставка товару була здійснена 12-ма окремими поставками в період з 13.01.2022 р. до 21.02.2022 р., що підтверджується видатковими накладними та покупець придбав труби згідно позицій 13, 14 Специфікації, які знаходились в смт. Новопсков, Луганської області. 07.03.2022 р. Приватне підприємство "Оріон-М" отримало від філії "Управління Укргазтехзв`язок" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" повідомлення про настання форс-мажор них обставин, не залежать від його волі, суттєво ускладнили його роботу і унеможливили виконання ним своїх зобов`язань за договором. Тобто фактично з 07.03.2022 р. у зв`язку з форс-мажорними обставинами, зобов`язання за договором зупинились. 15.03.2022 р. на електронну пошту Приватного підприємства "Оріон-М" від Позивача надійшло повідомлення з проханням сплатити рахунок, оскільки в лютому місяці було відвантажено труби більше, ніж було оплачено. До листа було прикріплено рахунок № 2 від 01.03.2022 р. на загальну суму 23 979,39 грн., який був оплачений Відповідачем 04.04.2022 р., що підтверджується банківською випискою позивача за 04.04.2022 р., доданою ним до позовної заяви. Між Продавцем та Покупцем 30.04.2022 р. було складено акт звірки розрахунків, згідно якого станом на 30.04.2022 р. за договором було поставлено товарів на 3 759 979,39 грн., які оплачені Відповідачем у повному обсязі. Оскільки в Актах звірки розрахунків вказано про відсутність заборгованості покупця, то основна заборгованість в розмірі 240 020,61 грн., про яку зазначає позивач, та яку включає в розрахунки господарських санкцій, відсутня.

Таким чином, Відповідач вважає, що Приватне підриємство "Оріон-М" виконало свої зобов`язання за договором, оплатило поставлений товар у повному обсязі, згідно домовленостей між підприємствами, без будь-якого заперечення з боку Продавця на поставку товарів за які надійшла передплата, а тому заборгованість Відповідача перед Позивачем за договором відсутня, та як наслідок відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також зазначає про те, що пеня нарахована Позивачем за період з 11.12.2021 р. до 12.09.2022 р., що перевищує шестимісячний строк можливого нарахування пені, у зв`язку з цим, вважає за неможливе стягувати з ПП "Оріон-М" нараховану Позивачем пеню. При цьому як вказували вище, з 07.03.2022 р. зобов`язання за договором зупинились, і здійснювати будь-які нарахування господарських санкцій після цієї дати неможливо. Також до розрахунку пені включена сума в розмірі 24 0020,61 грн., яку Позивач вказує, як суму основного боргу, але яка відсутня, оскільки поставка товару на цю суму не відбулася. Це ж стосується й розрахунків інфляційних втрат та 3% річних. Розрахунок інфляційних втрат Позивач здійснив за період з 13.01.2022 р. до 31.08.2022 р., а розрахунок 3% за період з 11.12.2021 р. до 12.09.2022 р., хоча з 07.03.2022 р. зобов`язання за договором зупинились та до розрахунків Позивач включив суму в розмірі 240 020,61 грн., на яку поставка товару не відбулася. Таким чином, Відповідач вважає, що підстави для стягнення 123 826,49 грн. пені. 142 028,00 грн. інфляційних втрат та 19 813,43 грн. 3% річних з Приватного підприємства "Оріон-М" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" відсутні.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2023 р. позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства "Оріон-М" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 86 678,54 грн. пені, 142 028,00 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по серпень 2022 року, 19 813,43 грн. 3% річних за загальний період з 11.12.2021 р. по 12.09.2022 р., 4 285,02 грн. витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Приватне підприємство "Оріон-М" своє зобов`язання передбачене п. 3.1 договору в частині здійснення попередньої оплати у розмірі 100% суми договору визначеної пунктом 2.1. договору виконав частково та з порушенням строків, а саме Покупцем було сплачено 3 759 979,39 грн. (зобов`язання у розмірі 4 000 000,00 грн.) у період з 28.12.2021 р. по 04.04.2022 р. ( зобов`язане перерахувати до 10.12.2021 р. ). Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 р. в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором. При цьому господарський суд погодився із доводами Позивача про те, що існування форс-мажорних обставин є підставою від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. Також, господарський суд погодився із доводами Позивача, що сторонами відповідні зміни у порядку п. 11.1 договору не вносились, як і не вносились зміни до п. 6.3 договору, що унеможливлює дослідження до якої згоди сторони дійшли щодо здійснення порядку розрахунків ( в якій редакції саме редакції ).

Разом з тим, дійшовши всиновку, що нарахування Позивачем пені за порушення Відповідачем зобов`язань є правомірним у період з 11.12.2021 р. по 12.09.2022 р., суд першої інстанції, оцінивши даний випадок, взявши до уваги причини неналежного виконання зобов`язання Відповідачем, надаючи оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що залишок неперерахованої суми попередньої оплати складає 240 020,61 грн., а розмір штрафних санкцій 285 667,91 грн., відсутність заборгованості Відповідача за фактично поставлений товар, дійшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з Відповідача на 30% та стягнення пені у розмірі 86 678,54 грн..

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

та узагальнення її доводів.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "Укртрансгаз", в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2023 р. в частині не задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обгрунтування своєї апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що рішення в частині незадоволених позовних вимог, є необґрунтованим та таким, що прийняте при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, при зменшенні розміру пені на 30 %, суд першої інстанції здійснив порушення норм матеріального права, а саме: ст. 526, ч. 1 ст. 530, 546, 549 - 552, 610, 611, 612 ЦК України та ст. 173, 174, 193, 230 - 233 ГК України. В даному випадку у суду першої не було підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, у зв`язку з чим суд першої здійснив порушення наведених норм матеріального права, безпідставно застосувавши їх до спірних правовідносин.

Водночас, на думку Скаржника, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання ( ст. 233 ГК України ), господарський суд повинен був об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків). Та обставина, що місцем поставки товару згідно Договору визначено м. Краматорськ, Донецької області, смт. Ялта Мангушського району Донецької області, смт. Новопсков Луганської області не є винятковим випадком і не може бути використана судом, як підстава для зменшення розміру нарахованої суми пені. Адже, за умови належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у строки ним передбачені, оплата та поставка Товарів мала б бути повністю завершеною ще до визнання певних територій зоною можливих бойових дій з 24.02.2022 р. та тимчасово окупованими російською федерацією території України. В будь-якому випадку, вказані місця зберігання Товарів визначені АТ «Укртрансгаз», який зазначав про те, що навіть в умовах воєнного стану докладе максимальних зусиль та наполегливості у виконанні своїх зобов`язань. Отже, вказана обставина не може бути винятковою для відповідача, адже не є умовою виконання саме його зобов`язань за договором.

При цьому Скаржник зазначає, що Відповідач має нести відповідальність за порушення зобов`язання, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати неустойки. Частиною першою ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Позивач нарахував Відповідачу пеню за неналежне виконання зобов`язань за Договором у зв`язку з порушенням належного строку оплати товарів у розмірі 123 826,49 грн., з чим суд першої інстанції погодився. В цьому контексті слід звернути увагу на постанови Верховного Суду від 05 .09. 2019 р. справі № 908/1501/18, від 06.06.2022 р. у справі № 908/1133/21.

Скаржник наголошує на тому, що з боку Відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, що свідчить також про невизнання останнім своєї вини у зобов`язанні та відсутності підстав для такого зменшення.

4. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Приватного підприємства "Оріон-М" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Відповідач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Відповідач посилається на те, що при ухваленні рішення в частині зменшення розміру пені суд дотримався, як норм матеріального так і процесуального права.

5. Короткий зміст вимог апеляційної скарги Приватного підприємства "Оріон-М" та узагальнення її доводів.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою також звернулося Приватне підприємство "Оріон-М" в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2023р. в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування своєї апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що Господарський суд Дніпропетровської області під час розгляду справи та при ухваленн, рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Водночас, на думку Скаржника, у разі, якщо б Позивач вважав, що умови Договору щодо порядку оплати Товару не були змінені, то він би в рядку «Сальдо на 01.01.2022 р.» вказав в графі «дебет» Продавця та в графі «кредит» Покупця суму у розмірі 4 000 000,00 грн., при цьому, як висновок акту звіряння була б вказана заборгованість Покупця в розмірі 240 020,61 грн., а в акті вказано нуль гривень.

При цьому Скаржник зазначає, що не зважаючи на те, що Відповідач вважає безпідставними нарахування штрафних санкцій за Договором вцілому, звертає увагу суду щодо строків та порядку нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних здійснених Позивачем, які можливо було б нараховувати, у разі якщо б сторони не домовились про зміну умов оплати. Підстав для нарахування штрафних санкцій на суму несплати непоставленого товару після 31.03.2022 р. відсутні. Після цієї дати можливе нарахування штрафних санкцій лише на суму поставленого але не оплаченого товару.

Скаржник наголошує на тому, що про неможливість виконувати зобов`язання за Договором Продавець повідомив Покупця 07.03.2022 р. повідомленням щодо форс-мажорних обставин. У вказаному повідомленні Позивач зазначає про настання форс-мажорних обставин, які не залежать від його волі, суттєво ускладнили його роботу і унеможливили виконання ним своїх зобов`язань за Договором, а також зазначив: інформую, що навіть в умовах воєнного стану, за наявності найменшої можливості виконати свої зобов`язання за договором Позивач докладе максимальних зусиль та наполегливості у їх якісному та якнайшвидшому виконанні. Після цього, жодного повідомлення, щодо можливості виконання своїх обов`язків за Договором від Позивача не надходило.

Скаржник вважає, що надані ПП «Оріон-М» докази підтверджують його доводи, що відбулася зміна умов Договору стосовно порядку оплати товару, а тому даний факт є більш вірогідним ніж факт того, що сторони не домовлялись про зміну умов оплати Договору. Суд в оскаржуваному рішенні не надав оцінки укладеним сторонам Договору актам звіряння розрахунків та підставам виписаному Продавцем рахунку № 2 від 01.03.2022 р. Судом при ухваленні рішення були взяті до уваги лише умови Договору.

Скаржник зазначає, що Покупець станом на 04.04.2022 р. у повному обсязі сплатив за товар, поставлений Продавцем за Договором. Таким чином, 31.03.2022 р. закінчився строк вимоги про сплату передплати за товар за Договором вцілому, а 04.04.2022 р. закінчився строк нарахування будь-яких штрафних санкцій за поставлений, але не оплачений товар за Договором. Позивач же здійснює нарахування пені та 3% річних здійснює за період з 11.12.2021 р. до 12.09.2022 р., що не відповідає вищевказаному можливому строку нарахування штрафних санкцій. У разі, якщо б сторони не змінили умови оплати за Договором, Позивач міг би заявити до стягнення пеню у розмірі 104 690,37 грн. ( яка розраховувалась на суму попередньої оплати, строк якої становив би з 13.12.2021 р. до 31.03.2022 р., а з 01.04.2022 р. до 03.04.2022 р. пеня могла б нараховуватись на суму заборгованості на залишок оплати за придбаний товар 23 979,39 грн.), а не заявлену ним в розмірі 123 826,49 грн.. Розрахунок 3% міг би бути здійснений аналогічно до строків та сум нарахування пені та становив би 15 902,88 грн.. Позивач здійснив нарахування інфляційних втрат за період грудень 2021 р. - серпень 2022 р., що значно перевищує можливий строк нарахування. За січень 2022 року позивач нарахував інфляційні втрати на суму заборгованості, яка була на перше січня 3 900 000,00 грн., без врахування того, що в січні 2022 р. ПП «Оріон-М» сплатило шість платежів на загальну суму 2 200 000,00 грн., тобто за січень місяць постійною сумою заборгованості була 1 700 000,00 грн.. Оскільки індекс інфляції в січні 2022 - 101,3%, то інфляційні втрати становили б: ( 1 700 000,00 * 101,3% : 100%) 1 700 000,00 = 22 100,00 грн.. За лютий 2022 року Позивач нарахував інфляційні втрати на суму заборгованості, яка була на перше лютого, без врахування того, що в лютому 2022 р. ПП «Оріон-М» сплатило чотири платежа на загальну суму 1 436 000,00 грн., тобто за лютий місяць постійною сумою заборгованості була 264 000,00 грн.. Оскільки індекс інфляції в лютому 2022 р - 101,6%, то інфляційні втрати становили б: ( 264 000,00 * 101,6% : 100 % ) 264 000,00 = 4 224,00 грн.. За березень 2022 року Позивач вірно нарахував інфляційні втрати на суму заборгованості, яка існувала весь місяць 264 000,00 грн., та їх розмір становив би 11 880,00 грн.. Оскільки оплата у повному обсязі за отриманий товар була здійснена Покупцем 04.04.2022 р., то підстави для нарахування інфляційних втрат після березня 2022 р. відсутні. Таким чином розмір інфляційних втрат, який міг би заявляти Позивач становив 62 204,00 грн. ( 24 000 + 22 100,00 + 4 224,00 + 11 880,00 ), а не 142 028,00 грн., які він заявляв в позові. Судом першої інстанції в порушення вказаних висновків та роз`яснень Верховного Суду не було належним чином здійснено перевірку правильності нарахування штрафних санкцій.

Крім того, Позивач взагалі не поніс збитків за Договором, оскільки за всі поставлені ним товари Покупець сплачував попередню плату. Товари на суму 240 020,61 грн. не, були поставлені Продавцем у строк встановлений Договором, не у зв`язку з порушенням зобов`язань Покупцем, а у зв`язку з тим, що Покупець за власним волевиявленням прийняв рішення про настання форс-мажорних обставин. Фактично основної заборгованості за Договором у розмірі 240 020,61 грн. не існує і Позивач не заявляє її до стягнення, а тому заявлена Позивачем до стягнення сума у розмірі 285 667,91 грн є надмірною.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що будь-яких усних домовленостей про зміну умов Договору між сторонами не існувало і не існує. АТ «Укртрансгаз» своєю поведінкою, спрямованою лише на належне виконання умов Договору, не створював для Відповідача будь-яких намірів щодо зміни умов Договору. Будь-яких письмових повідомлень про зміну умов Договору, в тому числі і про зміну поставки чи оплати товару Сторонами не направлялось одна одній та Відповідачем не додано до своєї апеляційної скарги доказів, що свідчали б про протилежне.

Крім того, у відзиві Товариство посилається на те, що всі аргументи Відповідача зводяться до його особистої незгоди із ухваленим судом рішенням у справі № 904/4299/22 та переоцінці доказів у справі, не підтверджених відповідними доказами. АТ «Укртрансгаз» не вимагає від Відповідача здійснити саме оплату Товару, яку ним не проведено, а лише застосовує штрафні санкції за невиконання умов Договору, що мали місце під час його виконання, які ним і передбачені. Оскільки, прострочення за договором купівлі-продажу виникли під час дії договору, то Відповідач не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань.

При цьому, ст. 693 ЦК України регулює питання «попередньої оплати» товару, з якої вбачається, що «попередньою оплатою» визначається встановлений договором обов`язок Покупця частково або повністю оплатити товар до його передання Покупцем. Виходячи з положень ст. 693 ЦК України, враховуючи умови п. п. 2.1, 3.1, договору, сума 4 000 000,00 грн. є попередньою оплатою за товар ( 100% вартості товару ) та її несплата у повному обсязі і є порушенням умов Договору і порушенням права Позивача на своєчасне та в повному обсязі право отримувати плату за Товари - п. 5.4.1 Договору.

АТ «Укртрансгаз» наголошує, що виконання обов`язку Позивача знаходиться у прямій залежності від виконання свого обов`язку Відповідачем. Без здійснення 100% попередньої оплати, за умовами Договору, у АТ «Укртрансгаз» вже не настають будь-які порушення умов Договору в частині поставки чи недопоставки Товару. Не здійснення такої оплати у строк встановлений Договором і є порушенням взятих на себе зобов`язань, за що Договором та чинним законодавством України передбачено настання правової відповідальності.

Товариство також вказує на безпідставність твердження Скаржника про те, що підстави для нарахування штрафних санкцій на суму несплати непоставленого товару після 31.03.2022 р. відсутні є самі по собі. Судом першої інстанції здійснено перевірку правильності проведених АТ «Укртрансгаз» нарахувань штрафних санкцій, що виключає твердження скаржника про зворотнє.

Крім того, з огляду на те, що Договором визначені конкретні строки протягом яких Сторони повинні були повідомити одна одну про настання обставин непереробної сили ( форс-мажорних обставин ) з моменту їх виникнення та документи, які можуть підтверджувати виникнення таких обставин, то загальне посилання на військову агресією російської федерації проти України, не може бути належним підтвердженням настання обставин непереборної сили ( форс-мажорних обставин ), оскільки не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс - мажорної обставини ( непереборної сили ) на зобов`язання Сторін по Договору з доведенням ним причинно-наслідкового зв`язку.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 28.02.2023 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Антоніка С.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 01.03.2023 р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/4299/22. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2023 р. по справі № 904/4299/22 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

03.03.2023 р. матеріали справи № 904/4299/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.03.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 03.04.2023 р..

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07.03.2023 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Антоніка С.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2023 р. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Оріон-М" та призначено апеляційну скаргу до розгляду. Об`єднано до сумісного розгляду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Оріон-М" з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз". Розгляд апеляційних скарг призначено в судове засідання на 03.04.2023 р..

У судовому засіданні 03.04.2023 р., була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

26.11.2021 р. між Приватним Підприємством "Оріон-М" ( Покупець ) та Акціонерним товариством "Укртрансгаз" ( Продавець ) укладено Договір № , відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов`язується за цим договором передати у власність Покупця, труби, які були у використанні, далі - товари, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товари на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування товарів, місце поставки, одиниця виміру, розрахункова маса та вартість, зазначені у Специфікації, наведеній у додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною, далі - Специфікація.

Згідно з п. 2.1. договору, ціна договору складається із загальної вартості товарів, наведених у Специфікації до цього договору і становить 4 000 000,00 грн. в т.ч. ПДВ.

Відповідно п. 3.1. договору розрахунки за товари проводяться на умовах попередньої оплати, яка здійснюється Покупцем у розмірі 100% від ціни договору, зазначеної в пункті 2.1. протягом 5 банківських днів з дати укладення договору та отримання оригіналу рахунку-фактури від Продавця, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Продавця, зазначений у розділі 12 цього договору.

В графі призначення платежу платіжного доручення на перерахування коштів Покупець вказує номер цього договору.

Відповідно до пунктів 5.1.1, 5.1.6 договору Покупець зобов`язався, оплачувати товари своєчасно та в повному обсязі згідно умов цього договору; негайно письмово інформувати продавця про ускладнення, які виникають в ході виконання своїх зобов`язань за цим договором або про наявність обставин, що випливають на строки оплати, приймання, вивозу товарів.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє в частині передачі товарів по 31.03.2022 р., а в частині розрахунків - до їх повного завершення ( п. 10.1 договору ).

Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору ( п. 6.11 договору ).

На виконання п. 3.1. договору Акціонерне товариство "Укртрансгаз" направило Покупцю рахунок-фактуру № 30 від 29.11.2021 р. на суму 4 000 000,00 грн., що відповідає ціні договору вказаної у п. 3.1. договору. Рахунок-фактура № 30 від 29.11.2021 р. був отриманий Покупцем 05.12.2021 р., що підтверджується інформацію ТОВ "Нова пошта" по відправленню № 2379 та останнім не заперечується.

Приватне підприємство "Оріон-М" своє зобов`язання передбачене п. 3.1. договору в частині здійснення попередньої оплати у розмірі 100 % суми договору визначеної п. 2.1. договору виконало частково, а саме Покупцем було сплачено 3 759 979,39 грн. у період з 28.12.2021 р. по 04.04.2022 р., що підтверджується виписками по рахунку.

07.07.2022 р. Акціонерне товариство "Укртрансгаз" направило Приватному підприємству "Оріон-М" претензію № 1 на суму 334 015,68 грн., в якій вимагало перерахувати на розрахунковий рахунок Акціонерного товариства "Укртрансгаз" грошові кошти у загальному розмірі 334 015,68 грн., з яких 218 261,38 грн. пені, 97 302,09 грн. інфляційних нарахувань та три проценти річних у розмірі 18 452,21 грн. нарахованих за порушення умов договору № від 26.11.2021 р..

22.07.2022 р. від Приватного підприємства "Оріон-М" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшов лист вих. № 22/07 від 22.07.2022 р. в якому зазначено, що у зв`язку з тим, що Продавець не міг поставити товар в повному обсязі, між підприємствами була усна домовленість, що у разі наявності у Продавця товару, він повідомляє про це Покупця, а Покупець, у свою чергу, здійснює попередню 100 % оплату вартості наявного товару і після цього здійснюється поставка. Згідно цієї домовленості Приватне підприємство "Оріон-М" здійснювало попередню оплату за партії товару, що поставлялись, а Акціонерне товариство "Укртрансгаз" поставляло відповідні партії товару. Всього було поставлено товарів на 3 759 979,39 грн., які оплачені Приватним підприємством "Оріон-М" у повному обсязі, про що свідчить Акт звірки розрахунків станом на 30.04.2022 р.. При цьому в Акті звірки розрахунків зазначено про відсутність заборгованості Покупця. Також в листі зазначено, що Акціонерним товариством "Укртрансгаз" 07.03.2022 р. Приватному підприємству "Оріон-М" було направлено повідомлення стосовно настання форс-мажорних обставин, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, що унеможливило виконання Продавцем своїх обов`язків за договором, оскільки поставка товару відбулася в меншому обсязі, ніж встановлено договором. Таким чином, після отримання повідомлення Приватним підприємством "Оріон-М" й було здійснено остаточний перерахунок вартості оплаченого та поставленого товару та складено вищезазначений акт.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" посилається на порушення Приватним підприємством "Оріон-М" зобов`язань за договором в частині своєчасного та повного перерахування суми попередньої оплати, у зв`язку з чим просить стягнути пеню, 3% річних та інфляційні втрати, проти чого заперечує Відповідач, що і є причиною виникнення спору. Предметом спору є стягнення з Відповідача на користь Позивача 123 826,49 грн. пені, 142 028,00 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних у розмірі 19 813,43 грн..

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі про часткове задоволення позовних вимог Позивача.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні Відповідача до сплати штрафних санкцій за порушення ( прострочення у виконанні ) зобов`язань зі своєчасної оплати вартості товару на умовах попередньої оплати, яка здійснюється Покупцем у розмірі 100% від ціни договору, зазначеної в пункті 2.1. протягом 5 банківських днів з дати укладення договору та отримання оригіналу рахунку-фактури від Продавця, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів на поточний рахунок Продавця.

Беручи до уваги правову природу укладеного між сторонами Договору № від 26.11.2021 р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Викладене зумовлює погодження із доводами місцевого суду щодо визначення норм матеріального права, у світлі яких має вирішуватися питання відносно розглядуваного спору.

Беручи до уваги встановлену ст. 204 ЦК України та не спростовану в межах цієї справи в порядку ст. 215 цього Кодексу презумпцію правомірності означеного договору, апеляційний суд вважає його належною у розумінні ст. ст. 11, 509 ЦК України та ст. ст. 173, 174 ГК України підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором кореспондуючих прав і обов`язків сторін.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України, ст. ст. 655, 662 та 663 ЦК України, Продавець зобов`язаний передати товар, визначений у договорі купівлі-продажу у строк, встановлений договором, разом з товаросупровідними документами. Означений обов`язок ч.1 ст.712 цього Кодексу безпосередньо закріплений і для договору поставки.

Наразі, отримання коштів (штрафних санкцій) за прострочення виконання такого зобов`язання з попередньої оплати вартості товару є належним об`єктом судового захисту у розумінні ст. 5 ГПК України та ст. 15 ЦК України правом Позивача, примушення Відповідача до сплати яких - є належним способом судового захисту у разі наявності порушення такого зобов`язання з боку останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, Відповідач не має правових підстав для ухилення від виконання обов`язку із здійснення своєчасної попередньої оплати товару за договором, що зумовлює право Позивача у разі неповної та несвоєчасної оплати на нарахування у відповідності до пункту 6.3 договору пені у розмірі 0,1 відсотка, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Суд першої інстанції, задовольняючі позов частково, стягнув з Приватного підприємства "Оріон-М" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 86 678,54 грн. пені, 142 028,00 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по серпень 2022 року, 19 813,43 грн. 3% річних за загальний період з 11.12.2021 р. по 12.09.2022 р., 4 285,02 грн. витрат зі сплати судового збору. При цьому, зменшивши розмір пені, який підлягає стягненню з Відповідача на 30 %.

Приватне підприємство "Оріон-М" оскаржує рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 р. в частині задоволених позовних вимог та просить прийняти в цій частині нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити у повному обсязі.

Доводи Приватного підприємства "Оріон-М" викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє як безпідставні, з огляду на наступне.

Як зазначалося раніше, умовами договору передбачений обов`язок Покупця перерахувати 100% попередньої оплати у розмірі 4 000 000,00 грн., а також передбачена відповідальність за не своєчасне перерахування (пеня в розмірі 0,1 відсотка, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу).

Разом з цим, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом ст. ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Згідно з приписами п. 3.1 договору обов`язок перерахувати 100% попередньої оплати у розмірі 4 000 000,00 грн. є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої ст. 625 ЦК України.

При цьому у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Як встановлено матеріалами справи - Приватне підприємство "Оріон-М" своє зобов`язання передбачене п. 3.1 договору в частині здійснення попередньої оплати у розмірі 100% суми договору визначеної п. 2.1. договору виконав частково та з порушенням строків, а саме Покупцем було сплачено 3 759 979,39 грн. (зобов`язання у розмірі 4 000 000,00 грн.) у період з 28.12.2021 р. по 04.04.2022 р. ( зобов`язане перерахувати до 10.12.2021 р. ).

07.03.2022 р. Приватне підприємство "Оріон-М" отримало від філії "Управління Укргазтехзв`язок" Акціонерного товариства "Укртрансгаз" повідомлення про настання форс-мажорних обставин, не залежать від його волі, суттєво ускладнили його роботу і унеможливили виконання ним своїх зобов`язань за договором.

За приписами п. 7.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язання за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили на території України, які не існували під час укладення договору та виникло поза волею сторони (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, терористичні акти, пожежі, повені, зсуви ґрунту, інші стихійні лиха чи природні явища, рейдерські захвати, хакерські атаки, заборонні заходи вищих законодавчих та /або виконавчих органів державної влади, які виникли після цього договору та які сторони не могли передбачити або запобігти їм, якщо ці обставини вплинули на виконання сторонами своїх зобов`язань, тощо).

Сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 5-ти днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі ( п. 7.2 договору ).

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання ( ч. 1 ст. 617 ЦК України).

Як вірно зазначив суд першої інстанції - з наведеного вбачається, що учасник господарського зобов`язання може бути звільнений від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

За приписами п. 4.1 договору приймання-передача товарів здійснюється партіями в межах Специфікації на підставі замовлень Покупця, які Покупець надсилає Продавцю в письмовій формі після здійснення попередньої оплати пункту 3.1 цього договору.

У випадку, якщо загальна вартість товарів, прийнятих Покупцем за актами приймання-передачі товарів, становитиме меншу суму від суми попередньої оплати здійсненої згідно з пунктом 3.1, продавець повертає покупцю суму надлишково сплачених коштів у термін 5ти банківських днів від дати отримання письмової вимоги покупця про повернення коштів ( п. 3.2.2 договору ).

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 р. по справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і у постанові від 16.07.2019 р. по справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Місцевий господарський суд обгрунтовано погодився із доводами Позивача про те, що існування форс-мажорних обставин є підставою від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. Крім того, у листі про настання форс-мажорних обставин, позивач не відмовлявся від виконання зобов`язань за договором та повідомив про його виконання за найменшої можливості його виконати навіть в умовах воєнного стану.

При цьому, Відповідачем не було надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із Позивачем по договору, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 р. в Україні воєнного стану та неможливістю виконання Відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, отриманням повідомлення Позивача про наявність форс-мажорних обставин.

Щодо доводів Скаржника викладених в апеляційній скарзі про те, що сторони своїми діями фактично змінили порядок оплати ( Позивачем здійснювалась поставка за відсутності перерахування всієї суми передоплати, в тому числі й частково у більшому розмірі, ніж отримано передоплату ), то суд першої інстанції надав їм належну оцінку, зазначивши, що сторонами відповідні зміни у порядку п. 11.1 договору не вносились, як і не вносились зміни до п. 6.3 договору, що унеможливлює дослідження до якої згоди сторони дійшли щодо здійснення порядку розрахунків (в якій редакції саме редакції).

Господарським судом враховано, що відповідно до п. 6.11 договору закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача 123 826,49 грн. пені та 19 813,43 грн. 3% річних за загальний період з 11.12.2021 р. по 12.09.2022 р., 142 028,00 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по серпень 2022 року.

Щодо застосування судом першої інстанції положень частини 3 ст. 551 ЦК України та частини 1 ст. 233 ГК України.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З гідно з частиною 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи, тощо.

Разом з тим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши подані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з Відповідача, повинен ґрунтуватися, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 ст. 3 ЦК України) та засадах господарського судочинства, визначених ст. 2 ГПК України.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст. 86 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника ( спонукання до належного виконання зобов`язання ) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із частиною 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст. 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Згідно з частиною 1 ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України ( ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ).

Відтак, як слушно зауважив місцевий господарський суд - застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити майновий стан сторін, співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, а також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Доводи Скаржника ( Акціонерного товариства "Укртрансгаз" ) щодо невірного застосування судом першої інстанції норм частини 3 ст. 551 ЦК України та частини 1 ст. 233 ГК України та зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 30 % (відсотків) без наявності відповідних підстав, судом апеляційної інстанції не беруться до уваги, оскільки зменшення розміру заявленої до стягнення пеніє правом, а не обов`язком суду, яке вирішується судом на власний розсуд із урахуванням конкретних обставин справи (винятковості обставин справи). Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду ( аналогічна позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2019 р. у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 р. у справі № 904/3551/18 та від 28.08.2019 р. у справі № 910/11944/18, від 17.10.2019 р. У справі № 912/3237/18 ).

У даному випадку суд першої інстанції з висновками якого погоджується апеляційний господарський суд, об`єктивно оцінивши даний випадок, врахувавши причини неналежного виконання зобов`язання Відповідачем, надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, приймаючи до уваги, що залишок неперерахованої суми попередньої оплати складає 240 020,61 грн., а розмір штрафних санкцій 285 667,91 грн., відсутність заборгованості Відповідача за фактично поставлений товар, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з Відповідача на 30% та стягнення пені у розмірі 86 678,54 грн., на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Інші аргументи Скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують фактичні обставини покладені в основу оскаржуваного судового рішення та не впливають на його правильність.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційних скаргах аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційних скарг сторін.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявників апеляційних скарг про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційних скарг в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційні скарги задоволенню не підлягають, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

13. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржників.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Оріон-М" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2023р. у справі № 904/4299/22 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на Скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 04.04.2023 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя С.Г. Антонік