РІШЕННЯ

20 березня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/646/22

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

за участі секретаря судового засідання Крутіної Ю.С.

Розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДАВТО" пров. Є.Коновальця, буд. 25, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська область, 47711

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРОС", вул. Преображенська, буд. 23А, офіс 2, м. Київ, 03110

про стягнення заборгованості в сумі 102 543,64 грн.

Представники сторін в судове засідання не прибули.

Відповідно до ч.3 ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання (звукозапис) за допомогою технічних засобів не здійснювалося.

Суть справи: 08.12.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДАВТО" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРОС" про стягнення заборгованості за Договором виконання робіт №27102021 від 16.07.2021р. в сумі 102 543,64 грн, в тому числі: 76 800,00 грн заборгованості за спожиті послуги, 2 322,97 грн три проценти річних, 19 799,61 грн інфляційні нарахування та 3 621,06 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань з оплати вартості виконаних послуг по Договору №27102021 від 16.07.2021, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 76 800,00 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання, позивачем нараховано три проценти річних, інфляційні нарахування та пеню.

Ухвалою суду від 28.12.2022, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі №921/646/22 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 02.02.2023, з подальшим його відкладенням на 02.03.2023, 09.03.2023 та на 20.03.2023 на 16:00 год. з підстав, зазначених у відповідних ухвалах.

В судове засідання, яке відбулося 09.03.2023 представник позивача прибув, позовні вимоги підтримав, подав заяву про уточнення позовних вимог б/н від 06.03.2023 (вх. №2067 від 09.03.2023), а також заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості відповідачу ознайомитися із заявою про уточнення позовних вимог (яку направлено на його адресу).

У поданій заяві про уточнення позовних вимог б/н від 06.03.2023 (вх. №2067 від 09.03.2023) позивач навів уточнений розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов`язання та просить суд стягнути 76 800,00 грн заборгованості за спожиті послуги, 2 322,97 грн три проценти річних, 19 799,61 грн інфляційних нарахувань та 3656,93 грн пені.

Вказана заява судом прийнята як така, що не суперечить вимогам ст.42 ГПК України.

В судове засідання 20.03.2023 представник позивача не прибув, водночас подав заяву (вх.№2334 від 17.03.2023) про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Крім того, у поданій заяві представник позивача адвокат Молень Р.Б., керуючись ч.8 ст.129 ГПК України, заявив про те, що докази в підтвердження розміру судових витрат позивача будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення у даній справі.

Представник відповідача в жодне судове засідання не прибув; жодних заяв, клопотань, відзиву на позов не подав, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Слід зазначити, що усі процесуальні документи у даній справі (ухвали суду від 28.12.2022, від 02.02.2023 та від 09.03.2023) направлялися відповідачу за адресою, зазначеною у позовній заяві: вул. Преображенська, буд. 23А, офіс 2, м. Київ, та яка відповідає відомостям про місцезнаходження товариства з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг станом на 03.02.2023 долучено до матеріалів справи). При цьому, ухвала суду від 28.12.2022 повернулась суду без вручення адресату з відміткою "Неправильно зазначена адреса одержувача"; ухвала суду від 02.02.2023 відповідачем отримана, отже, останньому було відомо про розгляд даної справи господарським судом.

Частинами 2, 3 ст.120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (ч.7 ст.120 ГПК України).

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (ухвалою).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, в даному випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19).

Також суд враховує, що відповідно до приписів ч.1 ст.9 ГПК України, статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом.

Усі процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі, отже відповідач мав можливість ознайомитися з їх змістом.

Частиною 8 ст.165 ГПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.13 ГПК України)

Частиною 1 ст.202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Тому, застосовуючи принципи змагальності, диспозитивності та пропорційності господарського судочинства, що закріплені в п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 13-15 ГПК України, та беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено таке.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів, інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта.

Згідно п.1 ст.193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

- 16.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДАВТО" (як Виконавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРОС" (Замовник) укладено Договір виконання робіт №27102021 (далі - Договір), у відповідності до умов якого (п.1.1) Сторони досягли згоди про те, що Виконавець здійснює на користь та в інтересах Замовника дії за допомогою технічно справних машин та механізмів на об`єктах Замовника. Виконавець виконує роботи за замовленням (дорученням) Замовника, яке останній здійснює: письмово; за допомогою засобів електронної пошти (електронного зв`язку); факсу, інших засобів зв`язку.

Згідно п.1.2. Договору за виконані роботи Замовнику, визначені у Договорі, додатку до договору або зафіксовані у інших документах (актах, тощо), Замовник здійснює оплату на користь Виконавця відповідно до умов пунктів 2.1-2.3. Договору,

Пунктами 2.1. Договору передбачено, що оплата за виконання робіт здійснюється Замовником згідно виставленого Виконавцем та отриманого Замовником рахунку. Часткова або повна оплата свідчить про отримання Замовником рахунку та про погодження Сторонами обсягів отриманих або очікуваних послуг.

За надання послуг Замовник оплачує 100% вартості послуг, які має надати Виконавець, згідно виставленого рахунку-фактури Виконавця (п.2.2 Договору).

Повний розрахунок за отримані послуги за місяць проводиться Замовником на протязі 5-ти банківських днів після підписання Сторонами актів наданих послуг (виконаних робіт), шляхом перерахування коштів на рахунок Виконавця, зазначений у цьому Договорі (п.2.3 Договору).

Пунктом 4 Договору передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов`язань Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором.

Так, згідно п.4.2 Договору Замовник несе відповідальність за схоронність Техніки Виконавця, яка знаходиться на об`єктах (території) Замовника та використовуються у діяльності Виконавця у процесі надання послуг, у тому числі у нічний час доби.

За простій Техніки з вини Замовника, останній сплачує Виконавцеві вартість машино/години (зміни) на протязі усього простою (п.4.3. Договору).

У пунктах 6.1, 6.2 Договору сторони погодили, що усі спори, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами. Якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства України у м. Тернопіль.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що останній набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

Як свідчать матеріали справи, на виконання вищевказаних умов Договору Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДАВТО" надано послуги відповідачу на загальну суму 318 300,00 грн, що підтверджується Актами надання виробничих послуг, копії яких додані до позовної заяви, а саме: №383 від 03.11.2021 на суму 73500,00 грн та №408 від 12.11.2021 на суму 244 800,00 грн, які підписані електронними підписами представників сторін без заперечень.

Також, в матеріалах справи наявні копії виставлених позивачем рахунків на оплату виконаних робіт (послуг) №359 від 27.10.2021 на суму 73500,00 грн та №379 від 04.11.2021 на суму 244 800,00 грн.

Як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання з оплати наданих послуг виконав частково сплативши 182 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: №1309 від 08.11.2021 на суму 39 000,00 грн, №1310 від 08.11.2021 на суму 30 000 грн, №1316 від 11.11.2021 на суму 33 000,00 грн, №1319 від 12.11.2021 на суму 80 000,00 грн.

Актом звірки взаємних розрахунків за період листопад 2021 року сторони підтвердили заборгованість відповідача станом на 12.11.2021 у сумі 76 800,00 грн.

Також, в матеріалах справи наявна копія претензії вих. №6 від 30.12.2021 року, адресованої відповідачу з вимогою про сплату заборгованості, яка, як стверджує позивач, залишена без відповіді та реагування.

Оскільки досягти згоди щодо сплати існуючої заборгованості в добровільному порядку сторонам не вдалося, позивач звернувся із даним позовом до господарського суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРОС" 76 800,00 грн заборгованості за Договором виконання робіт №27102021 від 16.07.2021, а також нарахованих 2 322,97 грн трьох процентів річних, 19 799,61 грн інфляційних нарахувань та 3656,93 грн пені.

Суд, на підставі ст.ст. 86, 237 ГПК України, давши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

При цьому, суд виходив із наступного:

- договірні відносини, що склалися між сторонами, за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору про надання послуг, укладення та виконання якого регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Господарського кодексу України (далі ГК України);

- за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України);

- відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України та ст.ст. 173, 193 ГК України, в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема, за ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

У силу вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище, пунктом 2.3 Договору №27102021 від 16.07.2021 передбачено, що повний розрахунок за отримані послуги за місяць проводиться Замовником на протязі 5-ти банківських днів після підписання Сторонами актів наданих послуг (виконаних робіт), шляхом перерахування коштів на рахунок Виконавця, зазначений у цьому Договорі.

Судом встановлено, що відповідач у визначений Договором строк свої зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг за Актом надання виробничих послуг №383 від 03.11.2021 на суму 73500,00 грн та №408 від 12.11.2021 на суму 244 800,00 грн належним чином не виконав, сплативши кошти лише частково в сумі 182 000,00 грн, відповідно непогашена заборгованість становить 76 800,00 грн.

Частинами 1, 2 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 2, 3 ст.80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідач відзиву на позов не подав, викладені у позовній заяві обставини не спростував, як і не подав суду доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості станом на дату розгляду справи, а тому позовні вимоги щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРОС" 76800,00 грн заборгованості підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не оспорені відповідачем.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості наданих послуг за Актом надання виробничих послуг №383 від 03.11.2021 та №408 від 12.11.2021, позивачем заявлено до стягнення 2 322,97 грн три проценти річних (нарахованих в загальному за період з 11.11.2021 по 22.11.2022) та 19 799,61 грн інфляційних нарахувань (нарахованих за період з 11.11.2021 по 31.10.2022 на суму 14 000,00 грн та за період з 01.12.2021 по 31.10.2022 на суму 62 800,00 грн).

Розглянувши надані позивачем розрахунки заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 2 322,97 грн трьох процентів річних та 19 799,61 грн інфляційних нарахувань також обґрунтованим і такими, що підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3656,93 грн пені, слід зазначити таке.

Частиною 1 ст.216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.2 ст.217 ГК України одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч.4 статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом (відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18).

Позивач, посилаючись на положення ч.6 ст.231 ГК України, просить стягнути з відповідача 3656,93 грн пені (згідно уточненого розрахунку), нарахованої виходячи із розміру облікової ставки НБУ за період з 11.11.2021 по 10.05.2022 на суму боргу 14 000,00 грн та за період з 22.11.2021 по 21.05.2022 на суму боргу 62 800,00 грн.

Разом із тим, відповідальність відповідача, як Замовника, у вигляді пені умовами укладеного сторонами Договору виконання робіт №27102021 від 16.04.2021 не передбачена.

За даних обставин, зважаючи на те, що умовами укладеного між сторонами Договору сторони не передбачили можливість застосування пені та не визначили її розмір, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДАВТО" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРОС" 3656,93 грн пені є необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 2393,40 грн.

Керуючись ст.ст. 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 247, 248 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-КРОС" (вул. Преображенська, буд. 23А, офіс 2, м. Київ, код 42742496) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОБУДАВТО" (пров. Є.Коновальця, буд. 25, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська область, код 43441388): 76 800 (сімдесят шість тисяч вісімсот) грн 00 коп заборгованості за спожиті послуги, 2 322 (дві тисячі триста двадцять дві) грн 97 коп три проценти річних, 19 799 (дев`ятнадцять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн 61 коп інфляційних втрат та 2393 (дві тисячі триста дев`яносто три) грн 40 коп в повернення сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі ухвалення рішення за відсутності учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 29.03.2023.

Суддя Н.М. Бурда