ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1986/22

Суддя Господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Світчай»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика бакалейних продуктів»
про стягнення 293481,93 грн.
за участю представників:

позивача:Качмар А.І. адвокат, ордер від 08.03.2023 серія ВС № 1191767
відповідача:Данилюк Д.В. адвокат, довіреність від 07.02.2023 № 1-2023
суть спору:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Світчай» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика бакалейних продуктів» (далі відповідач) про стягнення 293481,93 грн., з яких 270000 грн. основний борг, 19190,38 грн. інфляційні втрати, 4291,55 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 13.01.2022 № 13-01/22 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2022 у даній справі прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено у даній справі підготовче судове засідання та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву та інших документів, що підтверджують заперечення проти позову до 13.12.2023. Запропоновано відповідачу надати до суду у строк встановлений для подання відзиву докази належного виконання своїх зобов`язань за договором поставки від 13.01.2022 № 13-01/22 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у встановлений договором строк; контррозрахунок заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву та інших документів до суду не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На адресу Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання від 07.02.2023 про залучення доказів часткової оплати боргу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.02.2023 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.03.2023 о 12.10.

На адресу Господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення від 13.03.2023 № 3-юр/03-23, в яких він зазначає про часткову оплату боргу в сумі 55000 грн. У вказаних поясненнях відповідач посилаючись на лист ТПП України від 28.02.2022 та положення п. 8.1 договору зазначає, що він не погоджується з заявленими до стягнення сумами інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані позивачем за період дії на території України воєнного стану.

Присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача повністю підтримав позовні вимоги з урахуванням здійснених відповідачем часткових проплат та просив суд їх задовольнити з мотивів, викладених в позові.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача частково заперечив проти позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, з підстав наведених в поданих до суду письмових поясненнях від 13.03.2023 № 3-юр/03-23.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, присутнього в судовому засіданні в режимі відеоконференції та представника відповідача, присутнього в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір поставки від 13.01.2022 № 13-01/22 (далі договір), відповідно до умов якого позивач постачальник, в період дії договору, зобов`язався поставляти сировину для харчової промисловості і передати у власність відповідачу покупцеві, згідно з його замовленням (далі товар), а покупець зобов`язався прийняти цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору покупець здійснює оплату за поставлений товар за цінами, попередньо узгодженим сторонами і зазначеним у накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 4.1 договору розрахунки за кожну фактичну кількість поставленої партії продукції покупець здійснює у термін 60 календарних днів з дня прийняття продукції на складі постачальника та оформлення необхідних видаткових документів за домовленістю. Розрахунки за поставлений товар здійснюються почергово в хронологічному порядку виникнення заборгованостей (за накладними) (п. 4.2 договору).

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2022 (п. 12.1 договору).

Позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар на суму 326367,36 грн., що підтверджується видатковою накладною від 08.02.2022 № Фв0000422 на суму 326367,36 грн., яка підписана в двосторонньому порядку повноваженими представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємства та товариства, завірена копія якої залучена до матеріалів справи.

Для оплати поставленого товару позивач виставив відповідачу рахунок на оплату від 08.02.2022 № 176 на суму 326367,36 грн.

Враховуючи, що відповідач своїх зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар по видатковій накладній від 08.02.2022 № Фв0000422 в повному обсязі не виконав, позивач надіслав на адресу відповідача вимогу-претензію від 25.07.2022 про сплату заборгованості за поставлений товар в сумі 270000 грн. Відповідач отримав вказану вимогу-претензію 29.07.2022, що підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 367. Завірені копії перелічених документів залучені до матеріалів справи.

Проте, відповідач вказану вимогу-претензію залишив без відповіді та задоволення, своїх зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар по видатковій накладній від 08.02.2022 № Фв0000422 не виконав, у зв`язку з чим за ним на час звернення позивача з даним позовом рахувався борг в розмірі 270000 грн. різниця між перерахованими грошовими коштами та загальною вартістю поставленого товару.

Розмір зазначеної заборгованості підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між сторонами у справі, відповідно до якого сальдо на користь позивача станом на 30.06.2022 складає суму 300000 грн., в яку входить заявлена до стягнення сума заборгованості в розмірі 270000 грн. Зазначений акт підписаний в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємства та товариства, завірена копія якого залучена до матеріалів справи.

Після звернення позивача з даним позовом до суду, під час розгляду справи відповідачем сплачена сума основного боргу в розмірі 55000 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними дорученнями: від 02.11.2022 № 6941 на суму 10000 грн., від 20.01.2023 № 7205 на суму 15000 грн., від 10.02.2023 № 7244 на суму 20000 грн., від 15.02.2023 № 7289 на суму 10000 грн., які залучені до матеріалів справи.

Оскільки відповідачем частково сплачена основна сума боргу в розмірі 55000 грн., то предмет спору в даній справі у вказаній частині відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи зазначене, суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закриває провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача 55000 грн. основного боргу.

Решта заявленої до стягнення суми основного боргу в розмірі 215000 грн. відповідачем не оплачена, в зв`язку з чим, за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 215000 грн., доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладених між сторонами договорів, відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за поставлений товар по видатковій накладній від 08.02.2022 № Фв0000422, в зв`язку з чим, за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 215000 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.

Згідно з вимогами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 215000 грн. основаного боргу.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з прострочених сум за загальний період прострочення з 10.05.2022 по 05.10.2022 складають 19190,38 грн., 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 10.04.2022 по 05.10.2022 складають 4291,55 грн.

Здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних є арифметично вірним, відповідає вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому вимога в цій частині позову є доведеною та обґрунтованою.

Заперечення відповідача проти позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних, які нараховані позивачем за період дії на території України воєнного стану з посиланням на лист ТПП України від 28.02.2022 та положення п. 8.1 договору не приймаються судом до уваги при вирішені даного спору та відхиляється з огляду на таке.

Згідно з п. 8.1 договору виконання сторонами зобов`язань за цим договором, протягом строку його дії, може бути призупинено тільки в разі настання обставин непереборної сили, а саме: стихійного лиха, збройного конфлікту, перекриття шляхів руху транспорту внаслідок страйку, рішень Уряду або інших обставин, які знаходяться поза контролем сторін.

Матеріали справи не містять відповідного сертифіката Торгово-промислової палати, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором поставки від 13.01.2022 № 13-01/22, який б підтверджував неможливість виконання відповідачем зобов`язань з здійснення розрахунку за поставлений товар у встановлений договором строк, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідні посилання відповідача є недоведеними.

Існування листа ТПП від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) за договором поставки від 13.01.2022 № 13-01/22 щодо неможливості виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару, а відтак вказаний лист не звільняє відповідача від виконання зобов`язань за договором.

Саме по собі посилання відповідача на воєнний стан та наявність листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, як на наявність обставин непереборної сили без надання відповідних доказів в підтвердження своїх доводів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин щодо неможливості виконання зобов`язання перед позивачем у встановлений договором строк.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

За вказаних обставин, відповідачем не доведено тих обставин, на які він посилається у якості підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача в розмірі 215000 грн. перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, а також враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобов`язання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар у строк визначений договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 215000 грн. основного боргу, 19190,38 грн. інфляційних втрат та 4291,55 грн. 3% річних є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору за вимоги, які були предметом розгляду у даній справі та по яким не закрито провадження у справі відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на відповідача.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 13, 74, 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Закрити провадження у справі № 911/1986/22 в частині вимог Приватного підприємства «Світчай» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика бакалейних продуктів» про стягнення 55000 грн. основного боргу.

2. Решту позову Приватного підприємства «Світчай» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика бакалейних продуктів» про стягнення 215000 грн. основного боргу, 19190,38 грн. інфляційних втрат, 4291,55 грн. 3% річних задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика бакалейних продуктів» (вул. Залізнична, 8, м. Сквира, Білоцерківський р-н, Київська обл., 09000, ідентифікаційний код 34514827) на користь Приватного підприємства «Світчай» (вул. Жасминова, 5, м. Львів, 79035, ідентифікаційний код 30051782) 215000 (двісті п`ятнадцять тисяч) грн. основного боргу, 19190 (дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто) грн. 38 коп. інфляційних втрат, 4291 (чотири тисячі двісті дев`яносто одну) грн. 55 коп. 3% річних, 3577 (три тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн. 23 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення Господарського суду Київської області набирає законної сили у строк та порядку передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у строк визначений ст. 256 ГПК України, в порядку передбаченому ст. 257 ГПК України з врахуванням пп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України.

Дата складання та підписання повного тексту рішення 03.04.2023.

Суддя Ю.В. Подоляк