ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р. Справа№ 910/10853/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Гончарова С.А.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Гончаренка О.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 27.03.2023 у справі №910/10853/22 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022, повний текст якого складений 23.12.2022,

у справі № 910/10853/22 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008»

до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація»

про стягнення 1 767 062,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача збитків в сумі 1 767 062,68 грн., які становлять вартість послуг зі зберігання кукурудзи на терміналі понад 60-ти денний термін.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за укладеним з позивачем договором про надання послуг з перевалки зернових вантажів навалом №19/04-21 від 19.04.2021.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- укладений між сторонами договір про надання послуг з перевалки зернових вантажів навалом №19/04-21 від 19.04.2021 не передбачає оплати за зберігання зерна (як за надання окремої послуги), а також не містить визначення ціни (тарифу) за зберігання зерна. Згідно умов спірного договору у відповідача не виникає зобов`язання щодо оплати послуг за зберігання зерна понад 60 діб, що свідчить про відсутність порушення умов вказаного договору з боку відповідача;

- позивачем не доведено наявності всіх елементів складу господарського правопорушення, які є підставою для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків, а саме не доведено протиправності поведінки (порушення зобов`язання) та вину відповідача;

- позивачем не надано докази, які підтверджують фактичну кількість, залишку кукурудзи, стягнення плати за зберігання якого є предметом цього позову;

- встановлена позивачем в односторонньому порядку ціна (тариф) за зберігання кукурудзи (6,38 грн. за 1 т/добу у вересні та 6,32 грн. за 1 т/добу в жовтні 2021 року ) майже втричі перевищує середньо ринкову ціну (тариф) за зберігання кукурудзи, які діяла у цей період.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/10853/22 позов задоволений повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 1 767 062,68 грн. та судовий збір у розмірі 26 505,94 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, в порушення норм ЦК України, Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та умов спірного договору не здійснив оплату наданих позивачем послуг в повному обсязі, чим спричинив позивачу збитки, а тому позовні вимоги щодо стягнення 1 767 062,68 грн. суми збитків є обґрунтованими.

Суд першої інстанції виходив з наступного:

- зі змісту п. 4.5 спірного договору та п. 1.14 додатку № 1 до вказаного договору слідує, що оплата за зберігання вантажу протягом перших 60-ти календарних днів входить до складу комплексної ставки перевалки, а відтак позивач за умовами вказаного договору не був зобов`язаний здійснювати подальше зберігання зерна (після спливу 60-ти днів) на безоплатній основі (вказане спростовує посилання відповідача на те, що умовами спірного договору не передбачено оплати за зберігання зерна (як за надання окремої послуги) - примітка суду);

- матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово звертався до відповідача зі зверненнями про сплив строку безоплатного зберігання вантажу, направляв на підписання додаток № 2 від 27.09.2021 до спірного договору щодо погодження сторонами вартості за зберігання вантажу понад 60 (шістдесят діб пільгового зберігання), рахунки та акти здачі приймання робіт (надання послуг) (листи від 22.09.2021 № 152,153, 27.09.2021 № 156, від 05.10.2021 № 162, від 01.11.2021 № 189, від 15.11.2021 № 200), проте листами від 05.10.2021 № 130-2-19/3747 та від 18.11.2021 № 130-2-4807/2-19/4453 відповідач повідомляв позивача про свою відмову від оплати послуг зі зберігання зерна на терміналі понад 60-ти денний термін;

- за період з 04.09.2021 по 31.10.2021 позивачем здійснювалося зберігання вантажу відповідача - кукурудзи на терміналі згідно умов спірного договору на небезоплатній основі, з огляду на що були понесені відповідні додаткові витрати, пов`язані зі зберіганням зерна (витрати на електроенергію, паливно-мастильні матеріали, заробітну плату, амортизацію, прямі виробничі витрати на придбання робіт, послуг, витрати на обслуговування виробничого процесу, витрати на охорону праці, техніку безпеки, понесені відповідно до законодавства, інші витрати та позивачем недоотримало дохід за перевалку зернових у зв`язку з блокуванням силосу зерном замовника понад термін зберігання, що входить у комплексний договірний тариф);

- відповідач погодив умови спірного договору щодо включення у комплексну ставку перевалки лише 60 пільгового зберігання зерна на терміналі, знав дати надходження вантажу на термінал, а тому мав усвідомлювати, що після шістдесят діб пільгового зберігання зерна на терміналі буде нарахована плата за його зберігання;

- матеріали справи містять обґрунтований розрахунок послуг зберігання з 01.09.2021 по 30.09.2021 та з 01.10.2021 по 31.10.2021, яка не спростований відповідачем жодними належними, достатніми та допустимими доказами. Позивачем надано належний розрахунок тарифу на послугу зберігання зерна, що підтверджується відповідними звітами з проводок (електрична енергія, ПММ, заробітна плата, амортизація, прямі виробничі витрати, витрати на обслуговування виробничого процесу, витрати на охорону праці, інші витрати). При цьому матеріали справи не містять жодних заперечень відповідача щодо наданих позивачем розрахунків згідно звітів з проводок.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/10853/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Крім того, скаржником заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вищевказаного рішення.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, не врахував висновки щодо застосування норм права, які викладені в постановах Верховного Суду, не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а також дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, додатково зауваживши на тому, що запровадження позивачем в односторонньому порядку плати за зберігання зерна понад 60 діб та одноосібне визначення її розміру (тарифу) свідчить про протиправність дій позивача та є порушенням ним приписів ч. 1 ст. 651 ЦК України, ч. 1 ст. 188 та ч. 1 ст. 190 ГК України, згідно з якими зміна договору та визначення ціни допускається лише за згодою сторін;

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2023, справу №910/10853/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Разіна Т.І., Шаптала Є.Ю..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10853/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/10853/22.

06.02.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 по справі №910/10853/22 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 39 758,91 грн. та доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу.

17.02.2023 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої, зокрема, додані докази сплати судового збору у зазначеному розмірі, а також докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 задоволено клопотання Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/10853/22 та поновлено апелянту процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/10853/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/10853/22, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/10853/22 до перегляду його у апеляційному порядку, розгляд апеляційної скарги призначено на 20.03.2023 о 10:30 год.

13.03.2023 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що рішення суду першої інстанції є правомірним, обґрунтованим, ухваленим з порішенням норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні 20.03.2023 оголошено перерву до 28.03.2023 о 10:00 год.

22.03.2023 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» надійшла заява, в якій заявник просить надати можливість приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.03.2023 вказану заяву задоволено.

Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/1135/23 від 27.03.2023 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/10853/22.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/10853/22, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2023, визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2023 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 по справі № 910/10853/22 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю..

Станом на 27.03.2023 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзив, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, з наступних підстав.

19.04.2021 позивач (виконавець) та відповідач (замовник) уклали договір про надання послуг з перевалки зернових вантажів навалом №19/04-21 (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що виконавець в порядку та на умовах, визначених Договором, приймає на себе зобов`язання надати послуги з перевалки і зберігання зернових, олійних і бобових культур через ТОВ «Транссервіс 2008» (Термінал Виконавця) експортованих з території України через Морський торговельний порт «Чорноморськ» в кількості відповідно до наданих заявок замовника, в терміни і за цінами, обумовленими даним Договором і Додатками до нього, які є його невід`ємною частиною, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вартість наданих послуг.

На виконання умов Договору позивачем були надані послуги з перевалки і зберігання кукурудзи та ячменю згідно актів здачі-приймання робіт (надання послуг):

- № 57 від 17.05.2021 на суму 17 744 580, 00 грн. (перевалка кукурудзи 63 000,00 т навантаження судна Elly);

- № 58 від 26.05.2021 на суму 8 640 791,02 грн. (перевалка кукурудзи 30 855, 56 т навантаження судна True brother);

- № 68 від 10.06.2021 на суму 8 446 621,60 грн. (перевалка кукурудзи 30 568,26 т навантаження судна Kestrel S);

- № 69 від 22.06.2021 на суму 7 488 990, 00 грн. (перевалка кукурудзи 27 000,00 т навантаження судна Gozo);

- № 80 від 12.07.2021 на суму 14 213 700, 00 грн. (перевалка кукурудзи 51 000,00 т навантаження судна Eider S);

- № 81 від 19.07.2021 на суму 7 720 772, 29 грн. (перевалка кукурудзи 27 797, 56 т навантаження судна Islander S);

- № 87 від 23.07.2021 на суму 7 502 123, 36 грн. (перевалка кукурудзи 27 049, 3т навантаження судна Scrooge);

- № 92 від 16.08.2021 на суму 1 397 469,34 грн. (перевалка кукурудзи 5132, 66 т, навантаження судна «АК DENISA»);

- № 93 від 16.08.2021 на суму 6 380 587, 55 грн. (перевалка ячменю 23434,78 т навантаження судна «POCHARD S»);

- № 110 від 27.10.2021 на суму 14 820 850, 00 грн. (перевалка ячменю 55 000, 00 т навантаження судна Orange Harmony).

28.10.2021 позивач та відповідач уклали договір поставки № 159, згідно з яким позивач викупив у відповідача залишок зерна кукурудзи в кількості 6170,752 МТ, що належало відповідачу та зберігалося на терміналі позивача за Договором.

В подальшому на підставі заяви позивача № 194 від 04.11.2021 між сторонами проведено зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог.

Правовідносини сторін щодо надання послуг за вказаними вище актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та їх оплати не є предметом цього спору.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на те, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань у останнього утворилась непогашена заборгованість у загальному розмірі 1 767 062,68 грн., яка є збитками та становить вартість послуг зі зберігання кукурудзи на терміналі понад 60-ти денний термін.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно приписів статті 953 ЦК України товарним складом є організація, яка зберігає товар та надає послуги, пов`язані зі зберіганням, на засадах підприємницької діяльності. Товарний склад є складом загального користування, якщо відповідно до закону, інших нормативно-правових актів або дозволу (ліцензії) він зобов`язаний приймати на зберігання товари від будь-якої особи.

За змістом ч. 1 ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах (ч.ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»).

За змістом положень ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 3 ст. 26 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов`язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб`єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

Виходячи зі змісту п. 1.1 Договору, який встановлює, що предметом вказаного Договору є надання послуг з перевалки і зберігання зернових, олійних і бобових культур через ТОВ «Транссервіс 2008» (Термінал Виконавця), Договір є змішаним договором.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з нормами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Виходячи з умов Договору які були сторонами визначені вільно та є обов`язковими для них :

- комплексна ставка за послуги надані виконавцем і розмір оплати 1 МТ визначається додатками до Договору, які є його невід`ємними частинами. Сторони погодили, що комплексна ставка перевалки не буде переглядатися в сторону збільшення, незалежно від фактичного об`єму та/або об`єму зерна заявленого до перевалки (п. 4.2);

- оплата за зберігання вантажу протягом перших 60-ти календарних днів входить в комплексну ставку перевалки (п. 4.5)

Сторонами підписано додаток № 1 до Договору, у якому сторони погодили вартість комплексної ставки перевалки (10,2 доларів США з ПДВ за 1 МТ вантажу), а також визначили вартість яких саме послуги входять до комплексної ставки. Так, зі змісту п. 1.4 додатку № 1 до Договору слідує, що ставка, серед іншого, включає 60 діб пільгового зберігання.

Отже, виходячи зі змісту Договору послуги щодо зберігання вантажу у перші 60 діб є пільговими, а їх вартість входить у погоджену сторонами вартість комплексної ставки перевалки, водночас послуги з зберігання вантажу після закінчення вказаного терміну не є пільговими та мають бути оплачені.

При цьому слід зазначити про те, що сторони як у Договорі, так і у відповідних додатках до Договору вартість послуги з зберігання вантажу, яка надається після закінчення 60 діб пільгового зберігання, фактично не погодили.

При цьому колегія суддів зауважує на наступному.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується зберігати товар за плату.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ч. 1 ст. 946 ЦК України).

Частиною 4 ст. 946 ЦК України установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

Відповідно до положень ст. 947 ЦК України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 20 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлено, що:

- плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна (ч. 1);

- якщо зберігання зерна припинилося достроково не з вини зернового складу, то він має право на пропорційну частину плати (ч. 2);

- якщо поклажодавець після закінчення строку дії договору складського зберігання зерна не забрав зерно назад, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час його зберігання (ч. 3);

- договором складського зберігання зерна може бути передбачено безоплатне зберігання зерна (ч. 4);

- Кабінет Міністрів України встановлює граничний рівень плати (тариф) за зберігання зерна, що придбане за кошти державного бюджету (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору складського зберігання зерна (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зерновому складу, якщо інше не передбачено договором складського зберігання зерна.

При безоплатному зберіганні власник зерна зобов`язаний відшкодувати зерновому складу здійснені ним витрати на зберігання зерна, якщо інше не встановлено договором (ч. 2 ст. ст. 30 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні»).

Колегія суддів вважає, що оскільки сторонами у Договорі фактично не було погоджено вартість послуги з зберігання вантажу, яка надається після закінчення 60 діб пільгового зберігання, виходячи з положень Договору та враховуючи те, що:

- зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 ЦК України);

- умовами Договору встановлено, що: всі зміни дійсні, якщо вони оформлені в письмову вигляді і підписані уповноваженими представниками сторін (п. 9.2);

- ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а її зміна після виконання договору не допускається (ст. 632 ЦК України),

сторонами у договорі фактично передбачено безоплатне зберігання зерна після закінчення 60 діб пільгового зберігання.

Водночас, положеннями ЦК України та Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлено, що при безоплатному зберіганні власник зерна зобов`язаний відшкодувати зерновому складу здійснені ним витрати на зберігання зерна, якщо інше не встановлено договором.

За змістом ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частинами 1 та 2 ст. 4 ЦК України встановлено, що: основу цивільного законодавства України становить Конституція України; основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України, актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Враховуючи, що умовами Договору прямо не встановлено те, що відповідач не відшкодовує позивачу здійснені ним витрати на зберігання зерна після закінчення 60 діб пільгового зберігання, у відповідача з актів цивільного законодавства (ЦК України та ЗУ «Про зерно та ринок зерна в Україні») виник обов`язок оплатити позивачу вказані витрати на зберігання зерна.

Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що його твердження про те, що Договір не передбачає оплати за зберігання зерна (як за надання окремої послуги), а також не містить визначення ціни (тарифу) за зберігання зерна та про те, що згідно умов Договору у відповідача не виникає зобов`язання щодо оплати послуг за зберігання зерна понад 60 діб є вірними, проте обов`язок відповідача оплатити здійснені позивачем витрати на зберігання зерна виникли у відповідача не на підставі Договору, а виходячи з положень ЦК України та ЗУ «Про зерно та ринок зерна в Україні».

Колегія суддів зауважує учасникам судового процесу на тому, що заявлена позивачем до стягнення сума за своєю правовою природою не є збитками.

Так, відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є,

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 623 ЦК України:

- боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1);

- розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором;

- збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (ч. 3);

- при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Отже, стягнення збитків за порушення умов Договору можливо лише за умови встановлення факту порушення стороною договору його умов, проте у спірному випадку відповідачем не було допущено жодних порушень умов Договору, що виключає можливість стягнення збитків.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити на наступному.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

При цьому, якщо сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) та від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) .

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Незважаючи на те, що вимоги в про стягнення з відповідача 1 767 062,68 грн., які становлять вартість послуг зі зберігання зерна на терміналі понад 60-ти денний термін, позивачем заявлені до стягнення як збитки, враховуючи однак, що в даному випадку відповідач має обов`язок оплатити здійснені позивачем витрати на зберігання зерна понад 60 діб який виник виходячи з положень ЦК України та Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», колегія суддів при вирішення спору сторін по суті застосовує ті норми матеріального права, предметом регулювання яких є спірні правовідносини.

Щодо суми, яка заявлена позивачем до стягнення, колегія суддів зазначає про таке.

З виконаного позивачем розрахунку тарифу на послуги зберігання слідує, що до вказаного тарифу позивачем включені:

- електроенергія; паливно-мастильні матеріали; заробітна плата; амортизація; прямі виробничі витрати на придбання робіт, послуг; витрати на обслуговування виробничого процесу; витрати на охорону праці, техніку безпеки, понесені відповідно до законодавства; інші витрати. Загалом вартість зазначених витрат становить 2,09 грн. за 1 тоннодень;

- недоотриманий доход за перевалку зернових у зв`язку з блокуванням силосу зерном замовника понад термін зберігання, що входить у комплексний договірний тариф, вартість якого становить 3,23 грн. за 1 тоннодень.

Загалом вартість тарифу без ПДВ за 1 тоннодень становить 5,32 грн. (2,09+3,23). ПДВ 20 % - 1,06 грн. Тариф всього з ПДВ 6,38 грн.

При цьому позивач визначає розмір плати за зберігання виходячи з грошового еквіваленту вартості зберігання (6,38 грн.) в іноземній валюті та визначає його як 0,24 доларів США.

Колегія суддів вважає безпідставним включення до вартості витрат на зберігання зерна понад 60 діб такої складової як недоотриманий доход позивача та зауважує останньому що за змістом положень чинного законодавства у спірному випадку він має право на отримання саме здійснених ним витрат на зберігання зерна до яких не може входити недоотриманий доход позивача, який відповідно до положень чинного законодавства входить саме до складу збитків.

Також помилковим колегія суддів вважає визначення позивачем розміру витрат за зберігання виходячи з грошового еквіваленту вартості зберігання (6,38 грн.) в іноземній валюті та, з вказаного приводу, зауважує позивачу на тому, що вищенаведені положення чинного законодавства на підставі яких у відповідача виник обов`язок оплатити витрати позивача на зберігання зерна понад 60 діб не визначають можливість зберігача право розраховувати розмір витрат за зберігання виходячи з грошового еквіваленту вартості зберігання в іноземній валюті.

Отже, вартість тарифу без ПДВ за 1 тонно день становить 2,09 грн. ПДВ 20 % - 0,42 грн. Тариф всього з ПДВ 2,51 грн.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивачем здійснено хибний та безпідставний розрахунок послуг зберігання зерна в кількості 6 663,868 т та зазначає про те, що позивачем вірно зазначено, що розрахунок послуг зберігання зерна здійснюється шляхом нарахування зберігання на вагу зерна, що надійшло на зерносховище, в кожному окремому транспортному засобі (автомобілі або вагоні) з урахуванням дати надходження, зберігання згідно з Договором нараховується з 61 доби, а відтак поділ відповідачем загальної кількості тонно-діб, вказаний в акті, містить лише середньодобову вагу. В свою чергу з розрахунку послуг зберігання з 01.09.2021 по 30.09.2021 та з 01.10.2021 по 31.10.2021, що міститься у матеріалах справи, вбачається нарахування в розрізі ваги та дати надходження зерна, а нарахування плати за зберігання зерна здійснюється на залишок фізичної ваги, з урахуванням аспираційних втрат вантажу 0,2 %.

Колегія суддів зауважує відповідачу і на тому, що він, посилаючись на завишення позивачем вартості послуг зі зберігання у порівнянні з іншими особами, які надають аналогічні послуги, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надає.

Також судом не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що позивач, у порушення положень ч. 2 ст. 31 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» згідно з якою зерновий склад зобов`язаний письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередити поклажодавця зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонувати термін витребування зерна, не попередив відповідача про закінчення пільгового строку зберігання зерна та зауважує відповідачу на тому, що положення вказаної статті стосуються закінчення строку зберігання зерна, а не строку пільгового зберігання зерна.

З вказаного приводу слід зазначити про те, що Договір діяв до 31.12.2021, що, як було встановлено вище, зберігання зерна і понад пільговий строк є безоплатним та що відповідач будучі обізнаним як з положеннями законодавства, які регулюють діяльність всіх суб`єктів ринку зерна, так і з умовами Договору мав усвідомлювати, що після закінчення пільгового строку зберігання зерна він буде зобов`язаний сплатити позивачу витрати, пов`язані із зберіганням зерна.

Слід зазначити і про те, що позивач повідомляв відповідача листом від 21.09.2021 № 153, про те що через відсутність розпоряджень щодо подальшого планування прийомки, зберігання та відвантаження вантажу відповідача, позивач несе фінансові збитки, пов`язані із відмовами у зберіганні вантажів іншими контрагентами підприємства з огляду на відсутність вільного місця .

Також безпідставними є посилання відповідача на порушення позивачем умов Договору у частині ненадання графіку відвантаження залишку зерна кукурудзи з терміналу позивача, а також про створення ним штучних перешкод у вивезенні залишку зерна кукурудзи з терміналу позивача, оскільки матеріали справи спростовують протиправність поведінки позивача.

З матеріалів справи вбачається, що зберігання зерна кукурудзи на терміналі з 04.09.2021 по 31.10.2021 (після 60 діб пільгового зберігання) відбулося саме через відсутність відповідних нових номінацій відповідача щодо подальшого навантаження суден, розпоряджень останнього щодо подальшого планування прийомки, зберігання та відвантаження вантажу.

З розрахунку позивача слідує, що у вересні 2021 року ним було надано послуги щодо зберігання 72 331,93 тон кукурудзи, а у жовтні 2021 року - 206 579,9 тон кукурудзи.

Отже, загальна вартість розміру витрат за зберігання наданих у період вересень - жовтень 2021 року становить 699 510,87 грн. ((72 331,93*2,51)+( 206 579,9*2,51).

Отже, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за зберігання кукурудзи 699 510,87 грн., Рішення суду першої інстанції, з огляду на обставини, які викладені вище, підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/10853/22 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат за зберігання кукурудзи 699 510,87 грн., в решті позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з позовом та цією апеляційною скаргою покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/10853/22 задовольнити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/10853/2 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ідентифікаційний код 37243279) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (67840, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Молодіжне, вул. Залізнична, 3, ідентифікаційний код 35818770) витрати за зберігання кукурудзи в сумі 699 510 (шістсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот десять тисяч) грн. 87 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 10 492 (десять тисяч чотириста дев`яносто дві) грн. 66 коп.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транссервіс 2008» (67840, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Молодіжне, вул. Залізнична, 3, ідентифікаційний код 35818770) на користь Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ідентифікаційний код 37243279) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 24 019 (двадцять чотири тисячі дев`ятнадцять) грн. 92 коп.

6. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/10853/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 27.03.2023.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.А. Гончаров

Є.Ю. Шаптала