РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.03.2023Справа № 46/528-б (910/20900/21)
За позовом Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України"

до ОСОБА_1

про стягнення боргу за договором позики

в межах справи № 46/528-б

Суддя Івченко А.М.

Представники:

від позивача: Косянчук В.В.;

від розпорядника майна: Кривка С.М.;

від Міністерсвта економіки України: Колода Є.Г.;

від відповідача: Фасулакі П.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про стягнення боргу за договором позики в межах справи № 46/528-б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2021 залишено позовну заяву без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме надати суду докази сплати судового збору.

04.01.2022 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2022 прийнято справу в межах справи № 46/528-б до провадження; відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 23.02.22; зобов`язано учасників провадження у справі надати суду письмові обґрунтовані пояснення по справі; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; викликано учасників справи у підготовче засідання; встановлено строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 01.02.2022; встановлено строк для подання відповіді на відзив з урахуванням ст. 166 ГПК України до 20.02.2022.

11.02.2022 від відповідача надійшов відзив та клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2022 відкладено підготовче засідання на 30.03.22.

30.03.2022 судове засідання не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2022 призначено підготовче засідання на 03.08.22.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022 відкладено підготовче засідання на 19.10.22.

17.10.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2022 відкладено підготовче засідання на 30.11.22.

28.11.2022, 29.11.2022 від відповідача надійшли документи, пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 відкладено підготовче засідання на 01.02.23.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 закрито підготовче провадження з розгляду заяви Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" про стягнення боргу за договором позики в межах справи № 46/528-б; призначено розгляд заяви до розгляду по суті на 22.03.23.

08.03.2023 від відповідача надійшло заключне слово.

В судовому засіданні розглядався позов по суті.

Представники учасників провадження у справі надали пояснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма кореспондується з положеннями п. 8 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України згідно якого господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Розглянувши позовну Акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Хліб України" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики в межах справи № 46/528-б Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики у розмірі 191 191,48 грн.

Позивач мотивує позовну заяву тим, що на підставі розпорядження № 93 від 18.12.1998 між Державною акціонерною компанією "Хліб України" та ОСОБА_1 укладено договір безпроцентної цільової позики № 502 від 18.12.1998.

Згідно з п. 5.1. Договору, строк надання позики Позичальнику становить 20 років.

Відповідно до п. 7.1. Договору, договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання проте, у будь-якому випадку 18 грудня 2018 року.

Згідно з п. 6.1. Договору, по закінченню строку, вказаного в п. 5.1. даного Договору, Позичальник зобов`язується протягом 20 днів повернути суму позики.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 , у відповідності до п. 6.1. Договору, позика не повернута, умови Договору не виконано та станом на 10.12.2021 заборгованість Позичальника перед ДАК «Хліб Україна» становить 150 000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050, ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3 % річних на суму 13 401,00 грн та інфляційні втрати на суму 27 787,48 грн.

Проте, суд зазначає, що до позовної заяви додано лише копію розпорядження № 93 від 18.12.1998 та копію договору безпроцентної цільової позики № 502 від 18.12.1998.

Відповідно до п. 4.1., п. 4.2. Договору, кредитор зобов`язаний надати позику 25.12.1998. Грошова позика надається в готівковій формі під розпис позичальника.

Позивачем не подано доказів щодо отримання відповідачем коштів в сумі 150 000,00 грн за вказаним договором. Не подано жодних первинних документів, які б свідчили про виконання позивачем умов договору позики.

Відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, позовна заява є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини про справедливість процесу щодо прав та обов`язків цивільного характеру свідчать такі гарантії: 1) дотримання принципів змагальності та рівності сторін, 2) належне представлення доказів перед судом, 3) публічність розгляду справи судом 4) належне мотивування рішення суду, 5) розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом. Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справі Мала проти України, no. 4436/07, від 03.07.2014).

Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому, такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Kraska v. Switzerland" від 19.04.1993).

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

2. Копію рішення направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 28.03.2023

Суддя А.М.Івченко