ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"27" березня 2023 р. Справа № 911/851/23
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А. перевіривши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Банк Січ»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ем.Ейч.ГРУП»
про звернення стягнення на предмет іпотеки
23.03.2023 через канцелярію Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Банк Січ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ем.Ейч.ГРУП», відповідно до якої позивач просить:
- встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначенням вартості майна у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що банк свої зобов`язання, передбачені кредитним договором виконав повністю, що підтверджується виписками з особового рахунку ТОВ «Експертторг Плюс», яке своєю чергою не виконало власні договірні зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, як наслідок станом на 07.03.2023 заборгованість позичальника за кредитним договором складає 54 204 166,68 грн, з яких: 50 000 000,00 грн по основній сумі кредиту та 4 204 166,68 грн заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам.
Дослідивши матеріали вказаної вище позовної заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, зважаючи на таке.
Приписами ст. 2 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарське судочинство в Україні здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності, неприпустимості зловживання процесуальними правами, обов`язковості судового рішення.
Суворе та неухильне дотримання зазначених принципів є запорукою досягнення завдань судочинства, що превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відкриття провадження у справі позовного провадження є визначальною стадією судового процесу і може здійснюватись судом лише у випадку відповідності поданої позовної заяви вимогам, визначеним процесуальним законом.
У відповідності до пп. 3, 5, 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема:
- обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
- виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;
- зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).
Як слідує з доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, позивачем нараховано позичальнику загалом 7 737 500,03 грн процентів за користування кредитом, у тому числі за підвищеною ставкою 15% на прострочену суму заборгованості по тілу кредиту за період з 22.02.2023 по 06.03.2023.
З огляду на вказане суд вважає за необхідне зазначити, що пунктами 13 та 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено таке:
- в період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором;
- у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Однак позовна заява Акціонерного товариства «Банк Січ» не містить викладу обставин стосовно застосування підвищеної процентної ставки з урахуванням наведених вище приписів пунктів 13 та 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України.
Згідно приписів ч. 1 ст. 14, ч.1 ст. 73, ч. 4 ст. 74, ст. 91, ч. 2 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
В порушення приписів п. 5 ч. 3 ст. 162 та ст. ст. 91, 164 ГПК України позивачем не вказано та не надано доказів, що підтверджують обставини надання позичальнику кредиту та невиконання умов кредитного договору по поверненню кредитних коштів.
Водночас позивачем не зазначено про наявність/відсутність у нього відповідних доказів, та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою.
В розрізі зазначеного вище суд вважає за необхідне зазначити, що:
- згідно приписів ст. ст. 14, 74, 164 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений права збирати докази з власної ініціативи, тоді як позивач зобов`язаний вказати, якими саме доказами підтверджуються викладені ним у позові обставини, та відповідно надати такі докази або повідомити суд про неможливість їх надання;
- приписи ст. ст. 73, 74, 164 ГПК України не звільняють позивача, у разі самого лише посилання на певні обставини, від обов`язку надати докази на підтвердження викладених у заяві обставин або зазначити про такі докази із наведенням причин їх неподання;
- саме лише небажання позивача або його суб`єктивні міркування про доцільність подання доказів на підтвердження викладених у позові обставин, не є підставою від звільнення позивача від обов`язку виконати покладені на нього процесуальні обов`язки.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, зокрема, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Приписами ст. 4 Закону України Про судовий збір встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 січня 2023 року в розмірі 2 684,00 гривень.
З огляду наведених вище норм закону та встановлених ст. 4 Закону України Про судовий збір ставок судового збору, за подання у 2023 році до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2 684,00 гривень, і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 939 400,00 грн.
Як слідує зі змісту позову Акціонерного товариства «Банк Січ» вартість земельної ділянки, на яку позивач просить звернути стягнення в рахунок погашення боргу за кредитним договором, складає 14 210 300,00 грн, а тому суд дійшов висновку, що за подання відповідного позову судовий збір має бути сплачений позивачем у розмірі 213 154,50 грн.
Однак, позивачем не додано до позовної заяви документів, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
Водночас, разом з позовною заявою позивач подав заяву про відстрочення сплати судового збору, обґрунтовану тим, що:
- згідно рішення Правління Національного банку України від 09.08.2022 №405-рш/БТ «Про віднесення Акціонерного товариства «Банк Січ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09.08.2022 №579 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Банк Січ» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно якого тимчасову адміністрацію запроваджено з 10.08.2022 до 09.09.2022;
- на підставі рішення Правління Національного банку України від 06.10.2022 №495-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Банк Січ»» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про від 07.10.2022 №803 «Про початок процедури ліквідації Акціонерного товариства «Банк Січ» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно якого розпочато процедуру ліквідації у АТ «Банк Січ» строком на три роки з 10.10.2022 по 09.10.2025 включно;
- за загальним правилом, у разі ліквідації банку, держава, від імені якої діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, відшкодовує вкладникам кошти в межах гарантованих сум, відтак, з урахуванням Закону України №2180-IX від 01.04.2022 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення стабільності системи гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд зобов`язаний відшкодувати особам 100% усіх вкладів та з 12.10.2022 вже здійснює виплати коштів вкладникам АТ «Банк Січ»;
- після початку ліквідаційної процедури відповідні зобов`язання покладено і на позичальників банку, які зобов`язання виконати зобов`язання за укладеними з банком кредитними договорами, відтак позовні вимоги до відповідача спрямовано на виконання зобов`язання за кредитними договором сплату заборгованості, за рахунок чого буде відшкодовано вкладникам АТ «Банк Січ» 100% усіх вкладів, що опосередковано стосується захисту соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування школи здоров`ю.
Водночас, за доводами заявника, він вимушений сплатити за подання до суду відповідного позову судовий збір у сумі 213 154,50 грн, що є надмірним навантаженням на Фонд, яке призведе до того, що не всі вкладники зможуть одразу повернути свої кошти.
Отже, посилаючись на те, що кошти неплатоспроможного банку мають бути направлені в першу чергу на погашення вимог кредиторів та витрати ліквідаційної процедури, а сплата судового збору, яка можлива лише в межах затвердженого Фондом кошторису, призведе до зменшення витрат по вразливим категоріям, позивач в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб просить суд відстрочити сплату судового збору за подання до господарського суду позовної заяви АТ «Банк Січ» до «Ем.Ейч.ГРУП» про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 15.07.2022 у розмірі 213 154,50 грн до ухвалення рішення у справі.
Приписами ст. 1, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Так, з системного аналізу змісту ст. 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що положення пунктів 1 та 2 ч. 1 вказаної статті не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18.
В розрізі вказаного вище судом враховано, що у пункті 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 зазначено таке: питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
Тобто, приписи вказаної вище норми права передбачають право суду, з урахуванням майнового стану сторони, відстрочити або розстрочити сплату судового збору лише за наявності викладених вище умов, тоді як, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», законодавець тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2021 у справі №912/3514/20.
Однак викладені АТ «Банк Січ`в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доказово не підтверджені доводи про понесення Фондом надмірного навантаження та неможливість виконувати власні функції з виплати коштів вкладникам банку внаслідок сплати судового збору не є умовами для відстрочення сплати судового збору у розумінні частини 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", а склад сторін у зазначеній справі та предмет позову не свідчать про можливість їх поширення на дані правовідносини.
Так, предметом заявленого позову є вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення кредитної заборгованості позичальника - юридичної особи, тоді як передбачена п. 3 ч. 1 ст. 8 Закону "Про судовий збір" умова застосування майнового критерію для можливості відстрочити/розстрочити сплату судового збору ставить за необхідність визначення предметом позову захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав безпосередньо, а не опосередковано.
Тобто, предметом позову, за подання якого можливо розглядати майновий критерій як підставу для відстрочення/розстрочення сплати судового збору, мають бути заявлені вимоги про захист уже порушених, на думку позивача, соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, а не будь-яких, ймовірних, не конкретизованих прав вкладників банку.
Суд звертає увагу позивача на те, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, попри те, таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів та узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими.
Особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку і дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі щодо оплати судового збору, а саме лише посилання позивача на неможливість сплатити судовий збір по причині пріоритетності витрачання передбачених кошторисом коштів не є підставою для відстрочення сплати судового збору в силу приписів статті 8 Закону України "Про судовий збір". Схожих висновків щодо відсутності підстав для відстрочення сплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб судового збору дійшов Верховний Суд в ухвалах від 16.11.2022 у справі №911/1634/21 та від 08.03.2023 у справі №908/401/18.
За таких обставин, оскільки предметом позову у даній справі не є вимоги про захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відстрочення сплати судового збору, як наслідок відмову у задоволенні відповідного клопотання Акціонерного товариства «Банк Січ».
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи та встановленні судом порушення норм процесуального законодавства при зверненні позивача до суду із відповідним позовом, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви Акціонерного товариства «Банк Січ» без руху та надання строку для усунення відповідних недоліків десять днів з дня вручення зазначеної ухвали.
В розрізі вказаного вище суд звертає увагу позивача на те, що наявність у особи певних прав та можливостей їх захисту та, відповідно, процесуального права на розпорядження своїми правами щодо подання позову, визначення предмета спору на власний розсуд, не звільняє заявника від обов`язку дотримання правил подання позову, унормованих процесуальними приписами, у тому числі ст. 162 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 91, 162, 164, 174, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Банк Січ» про відстрочення сплати судового збору.
2. Залишити позовну заяву Акціонерного товариства «Банк Січ» без руху.
3. Виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали шляхом подання до суду:
- детального та обґрунтованого розрахунку сум заборгованості за відсотками, із наведенням викладу обставин стосовно застосування підвищеної процентної ставки з урахуванням наведених вище приписів пунктів 13 та 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України;
- доказів, що підтверджують викладені в позові обставини надання позичальнику кредиту та невиконання умов кредитного договору по поверненню кредитних коштів, або пояснень про наявність/відсутність у позивача зазначених доказів та/або неможливості їх подання разом з позовною заявою;
- пояснень щодо неузгодженості указаного в кредитному договорі (з урахуванням договору про внесення змін від 28.12.2021) рахунку позичальника НОМЕР_1 з номером рахунку, по якому надано позивачем виписки;
- документів, які підтверджують сплату судового збору за подання позову у передбаченому законом порядку та розмірі 213 154,50 гривень.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає відповідно до ч. 2 ст. 254, ст. 255 ГПК України.

Суддя В.А. Ярема