ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2023 р. Справа №921/445/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Желіка М.Б.

Марка Р.І.

без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" №НЮ-1/86 від 10.01.2023 (Вх.№ ЗАГС 01-05/154/23 від 13.01.2023)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2022 (повний текст складено 14.12.2022)

у справі №921/445/22

за позовом: Керівника Бучацької окружної прокуратури, м. Бучач, в інтересах держави в особі:

1: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, м.Тернопіль,

2:Товстенської селищної ради Тернопільської області, смт. Товсте, Чортківський район, Тернопільська область,

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Львів, 79000

про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в сумі 78 955, 04 грн

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

20.09.2022 Керівник Бучацької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, Товстенської селищної ради Тернопільської області звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в сумі 78 955, 04 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", а саме незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, заподіяно шкоду навколишньому природному середовищу на суму 78 955, 04 грн.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2022 у справі №921/445/22 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" шкоду у сумі 78 955 (сімдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн 04 коп, завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, до спеціального фонду місцевого бюджету Товстенської селищної територіальної громади Чортківського району Тернопільської області, отримувач Головне управління казначейства у Тернопільській області/тгсмт. Товсте/9998 Казначейство України UA0019737, ККД 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", з подальшим перерозподілом до бюджетів відповідних рівнів. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Тернопільської обласної прокуратури 2 481,00грн в повернення сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача - АТ Укрзалізниця, а саме незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушення лісового законодавства з боку постійного лісокористувача, відповідач як постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій в межах Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, у зв`язку з чим було допущено самовільну порубку 12 дерев, що спричинило матеріальну шкоду лісовому фонду України у розмірі 78 955,04 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.

Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2022 у справі №921/445/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на те, що при прийнятті рішення судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, позивачем не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; у рішенні першої інстанції міститься невідповідність (суперечність) висновків, обставинам справи.

Скаржник вважає, що господарським судом не надано належної правової оцінки доводам відповідача, щодо представництва прокуратурою інтересів держави в суді, зокрема щодо того, що захист інтересів держави повинні здійснювати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Також, скаржник вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у даній справі керувався нормами Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Лісового кодексу України, Цивільного кодексу України та помилково визначив, що спір у справі виник у зв`язку з виявленням факту самовільної рубки дерев, що знаходяться в межах земельних ділянок, які передані в постійне користування відповідачеві за державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 205590. Водночас, суд прийшов до висновку, що предметом даного спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача шкоди в розмірі 78 955,04 грн, заподіяної навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев. Такі два одночасні діаметрально протилежні висновки суду не можуть мати місця в одному рішенні, адже один з них явно суперечить обставинам справи, яким суд і дає оцінку при вирішенні спору.

Таким чином судом ототожнюється два окремі види відносин: відносини із порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища та відносини, які випливають із незаконної порубки лісу, що регулюються різними матеріальними нормами. Шкоди природоохоронним відносинам залізницею не завдано, а, отже, виключається можливість стягнення матеріальної шкоди. Бучацька окружна прокуратура не надала доказів у вигляді рішення компетентних органів та акту приймання-передачі лісосмуги про те, що залізниця є постійним лісокористувачем.

Прокуратурою не доведено статус залізниці як постійного лісокористувача. Фактично судом ототожнюються поняття постійний землекористувач та постійний лісокористувач.

Також, скаржник зазначає, що господарським судом не надано оцінку розрахунку завданої шкоди у розмірі 78955,04 грн.

Тернопілська обласна прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини справи, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими.

Прокурор зазначає, що посилання відповідача на те, що під порушення відповідно до Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Лісового кодексу України не підпадає «порушення охорони захисних лісів», що включає поняття смуги захисних лісонасаджень, є помилковим, оскільки відповідно до ст.4 Лісового кодексу України захисні насадження лінійного типу належать до лісового фонду України. Організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів, а у даному випадку саме на АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Львівська залізниця».

Прокурор вважає, що АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» як постійний лісокористувач, повинно нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території. Відповідач, як постійний лісокористувач та особа, що має здійснювати державну лісову охорону, не довів, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства вжив усіх заходів щодо забезпечення охорони і збереження лісів, що стало наслідком заподіяння шкоди шляхом незаконної вирубки дерев. Постійним лісокористувачем не забезпечено виконання обов`язку щодо охорони лісових насаджень від незаконних рубок.

Прокурор зазначає, що порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. У даному випадку протиправна поведінка АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», виразилась у протиправній бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні ним та його працівниками охорони лісових насаджень на підвідомчій території. Відповідач, як постійний лісокористувач та особа, що має здійснювати державну лісову охорону, не довів, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив охорону і збереження лісів, допустив незаконну рубку на підвідомчій території, а тому має відшкодувати шкоду, заподіяну лісу (навколишньому природному середовищу) внаслідок порушення лісового та природоохоронного законодавства.

Також, прокурор вважає, що звернення прокурора до суду з даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання відшкодування шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що підриває матеріальну і фінансову основу органів державної влади, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави. Враховуючи сплив трьохрічного строку позовної давності, у даному випадку наявні підстави для представництва інтересів держави Бучацькою окружною прокуратурою в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області,Товстенської селищної ради Тернопільської області в зв`язку із нездійсненням захисту інтересів держави останніми, шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обгрунтованим, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини справи, доводи скаржника є безпідставними.

Позивач 1 вважає, що вжиття прокурором заходів представницького характеру по відшкодуванню заподіяної шкоди, викладені у позовній заяві, є обгрунтованими та беззаперечними.

Також, позивач 1 зазначає, що забезпечення охорони лісів від незаконних порубок та запобігання кримінальним правопорушенням у сфері лісового господарства належить до безпосередньої компетенції відповідача. Невиконання АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» та його працівниками встановлених законодавством обов`язків із забезпечення охорони лісових насадженЬ свідчить про причинно - наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що завдана у вигляді незаконної порубки деревини. Неналежне виконання відповідачем обов`язків з охорони лісових насаджень свідчить про вину завдавача шкоди. Тому в даному випадку, наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, вчиненого АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», передбаченого ст. 1166 ЦК України.

Процесуальні дії суду у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2023 вказану справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Галушко Н.А., суддів Орищин Г.В. та Желіка М.Б.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17.01.2023 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2022 у справі №921/445/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" №НЮ-1/86 від 10.01.2023 (Вх.№ ЗАГС 01-05/154/23 від 13.01.2023) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2022 у справі №921/445/22, апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи

Згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №205590 від 17.08.2006, виданого на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації №199 від 30.03.2006, Львівській державній залізниці було надано у постійне користування земельну ділянку площею 61,6110 га, для забезпечення роботи залізничного транспорту на території Солоненської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 80 від 31.01.2006 змінено найменування Львівської державної залізниці на Державне територіально-галузеве об`єднання Львівська залізниця.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №307690724), 16.03.2016 внесено зміни до Реєстру, згідно яких право постійного користування земельною ділянкою зареєстровано за ПАТ Українська залізниця.

На підставі п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 змінено тип ПАТ Українська залізниця з Публічного на приватне та перейменовано його в Акціонерне товариство Українська залізниця.

Таким чином, АТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов`язків Львівської державної залізниці.

Відповідно до Положення про регіональну філію Львівська залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця Філія є відокремленим підрозділом Акціонерного товариства Українська залізниця (надалі - товариство), який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені товариства та в його інтересах, здійснює делеговані товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності товариства.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №48405804, державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою площею 61,6110 га за кадастровим номером :01:001:0003 здійснена 25.11.2015 за Державним територіально-галузевим об`єднанням Львівська залізниця.

Постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015 затверджено Статут акціонерного товариства Українська залізниця, відповідно до якого Акціонерне товариство "Українська залізниця" є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 Про утворення ПАТ Українська залізниця.

У регіональній філії Львівська залізниця АТ Укрзалізниця створений та діє виробничий структурний підрозділ Львівська дистанція захисних лісонасаджень.

Згідно Положення про виробничий структурний підрозділ Львівська дистанція захисних лісонасаджень регіональної філії Львівська залізниця АТ Укрзалізниця, затвердженого наказом регіональної філії Львівська залізниця АТ Укрзалізниця №803/од від 29.12.2018, до його основних завдань віднесено догляд за усіма видами захисних лісонасаджень у смузі відведення залізниці, здійснення рубок, пов`язаних з веденням лісового господарства та проведення інших заходів для забезпечення виконання ними захисних функцій; здійснення заходів для забезпечення охорони й захисту лісу, а саме: проведення оглядів насаджень для виявлення шкідників та хвороб, виявлення самовільних рубок, інших пошкоджень лісу в порядку, передбаченому чинними нормативними документами (п.п. 12.1, 12.6 Положення).

Окрім того, відповідно до підпункту 50 пункту 3.2. розділу ІІІ Положення про Регіональну філію Львівська залізниця АТ Укрзалізниця, предметом діяльності філії є діяльність із виробничого екологічного контролю, моніторингу навколишнього природного середовища, проведення робіт з лісорозведення, утворення, утримання та відновлення (ремонт) захисних лісонасаджень.

Отже, з врахуванням наведеного, судом першої інстанції правомірно встановлено, що АТ Укрзалізниця є постійним лісокористувачем захисних лісонасаджень.

01.10.2019 працівниками Виробничого підрозділу Львівська дистанція захисних лісонасаджень регіональної філії Львівська залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця у виділі № 84 кварталі № 80 захисних лісонасаджень шостої виробничої дільниці БП Львівська дистанція захисних лісонасаджень регіональної філії Львівська залізниця, що по напрямку Білочортків-Заліщики по прив`язці км 32 пк7-8, права сторона колії за ходом кілометрів, виявлено незаконну рубку 12 дерев породи ясен звичайний (загальний об`єм незаконно зрубаної деревини становить 6,07 куб. м), про що складено акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 01.10.2019.

25.10.2019 Заліщицьким БП Чортківського БП ГУНП в Тернопільській області за вищезгаданим фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження № 0000222 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

27.11.2019 представником Державної екологічної інспекції у Тернопільській області прийнято участь у огляді місця події в межах досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, під час якого у виділі № 84 кварталі № 80 захисних лісонасаджень шостої виробничої дільниці БП Львівська дистанція захисних лісонасаджень регіональної філії Львівська залізниця, що по напрямку Білочортків-Заліщики по прив`язці км 32 пк7-8, права сторона колії за ходом кілометрів, виявлено 12 пнів незаконно зрубаних дерев породи ясен.

Розмір заподіяної та невідшкодованої шкоди, розрахований уповноваженими особами Державної екологічної інспекції у Тернопільській області відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", складає 78 955,04 грн.

В подальшому Державна екологічна інспекція у Тернопільській області надіслала супровідним листом № 1/1-1-05-4366/2394 від 02.12.2019 на адресу СВ Заліщицького БП Чортківського БП ГУНП в Тернопільській області акт обстеження виділу № 84 кварталу №80 захисних лісонасаджень в смугах відводу шостої виробничої дільниці регіональної філії Львівська залізниця по напрямку Білочортків-Заліщики км. 32 пк 7-8 станція Ворвулинці від 27.11.2019, польову перелікову відомість пнів самовільно зрізаних дерев та розрахунок розміру шкоди.

Жодних доказів, які б свідчили про вжиття відповідачем заходів для забезпечення збереження та охорони лісу і недопущення незаконної рубки дерев відповідачем суду не подано.

При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача - АТ Укрзалізниця, а саме незабезпечення ефективного комплексу всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільного стану здійснення контролю за охороною та захистом лісів, невжиття заходів із боротьби з незаконними рубками, та порушення лісового законодавства з боку постійного лісокористувача, відповідач як постійний лісокористувач не виконав покладених на нього обов`язків, зокрема, із забезпечення охорони і збереження лісів на підвідомчій йому території, розташованій в межах Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області, у зв`язку з чим було допущено самовільну порубку 12 дерев, що спричинило матеріальну шкоду лісовому фонду України у розмірі 78 955,04 грн.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, здійснюється в порядку ст.1166 ЦК України та розмірах встановлених законодавством України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виходячи з вимог п.п.1, 2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про прокуратуру" діяльність органів прокуратури ґрунтується на засадах верховенства права та законності.

Відповідно до частини 3 статті 23 цього ж нормативно-правового акту, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції, якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає суду підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший виключний випадок передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

При цьому суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, позов заявлено прокурором в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Тернопільській області, на яку законодавством покладено обов`язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов`язаних із захистом інтересів держави та в інтересах Товстенської селищної ради Тернопільської області.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 60 Закону України Про місцевесамоврядування в Україні).

Право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди грунтується на приписах ст.ст. 13, 142, 145 Конституції України; ст.ст. 15, 19, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"; ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Статтею 15 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (ст.145 Конституції України).

Відповідно до ст. 47 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, ст. 29 ч. 3 п. 7 та ст. 69-1 ч. 1 п. 4 Бюджетного кодексу України збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища відповідних сільських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, згідно рішення Товстенської селищної ради 7 сесії VII скликання № 251 від 12.12.2018 та № 252 Про добровільне приєднання до об`єднаної територіальної громади до Товстенської об`єднаної територіальної громади добровільно приєдналася Ворвулинська сільська територіальна громада сіл Ворвулинці і Гиньківці, та Солоненська сільська територіальна громада сіл Солоне і Рожанівка.

Захисні насадження, в межах яких виявлено незаконну порубку, розташовані в адміністративних межах Товстенської об`єднаної територіальної громади, що підтверджується інформацією регіональної філії Львівська залізниця Акціонерного товариства Укрзалізниця № П-6/2360 від 16.08.2022.

Товстенською селищною радою Чортківського району Тернопільської області належних заходів щодо судового захисту порушених інтересів територіальної громади не вжито.

Бучацька окружна прокуратура Тернопільської області надіслала на адресу Товстенсько їселищної радиЧортківського району Тернопільської області лист № 2064ВИХ-22 від 18.08.2022, в якому повідомила останню про встановлення факту незаконної рубки деревини на території ради із зазначенням розміру завданої шкоди та необхідністю вжиття відповідних заходів реагування.

Однак, у відповідь на вказаний лист Товстенська селищна рада Чортківського району Тернопільської області листом №883 від 23.08.2022 повідомила Бучацьку окружну прокуратуру Тернопільської області, що вона не зверталася до суду з позовом про стягнення заподіяної шкоди.

В подальшому, Бучацькою окружною прокуратурою на адресу Товстенської селищної ради надіслано лист на адресу селищної ради щодо надання інформації, чи буде в майбутньому вживати Товстенська селищна рада Тернопільської області заходи щодо стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу незаконною порубкою деревини.

У відповідь Товстенска селищна рада листом № 903 від 31.08.2022 повідомила Бучацьку окружну прокуратуру, що заходи щодо стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу незаконною порубкою деревини у виділі № 84 кварталі № 80 захисних лісонасаджень шостої виробничої дільниці БП Львівська дистанція захисних лісонасаджень регіональної філії Львівська залізниця в розмірі 78 955,04 грн вживатися не будуть.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначила, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обгрунтовані підстави для захисту інтересів держави.

З огляду на викладене, у прокурора є підстави для представництва Бучацькою окружною прокуратурою інтересів держави в особі Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області у зв`язку з нездійсненням нею захисту інтересів територіальної громади у сфері охорони та захисту лісів шляхом звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Також, в ході розгляду справи в суді першої інстанції судом встановлено, що Державній екологічній інспекції у Тернопільській області було відомо про виявлене правопорушення після прийнятої участі у огляді місця події 27.11.2019 в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000222 від 25.10.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

Разом з тим, з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави 03.08.2022 Бучацькою окружною прокуратурою до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області надіслано лист за №1889ВИХ-22 в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру, у якому зазначено про наявність підстав для вжиття останньою заходів відносно Акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця акціонерного товариства Українська залізниця з метою усунення порушень вимог законодавства.

У відповідь на зазначений лист, Державна екологічна інспекція у Тернопільській області листом №1-1-05-1636 від 05.08.2022 повідомила, що під час огляду місця події в межах вищезгаданого кримінального провадження у виділі № 84 кварталі № 80 захисних лісонасаджень шостої виробничої дільниці ВП Львівська дистанція захисних лісонасаджень регіональної філії Львівська залізниця, що по напрямку Білочортків-Заліщики, виявлено незаконну порубку дерев, за наслідками чого складено акт обстеження та польову перелікову відомість, та проведено розрахунок шкоди, заподіяної лісу в розмірі 78 955,04 грн, яка на даний час залишається не відшкодованою. Разом з тим, повідомила Бучацьку окружну прокуратуру, що нею заходів з метою усунення порушень вимог законодавства та захисту інтересів держави не вживалося у зв`язку із обмеженою сумою коштів для сплати судового збору та не заперечує щодо вжиття заходів представницького характеру окружною прокуратурою.

У подальшому, Бучацькою окружною прокуратурою 18.08.2022 повторно надіслано лист № 2068ВИХ-22 до Державної екологічної інспекції у Тернопільській області щодо надання інформації про вжиті заходи, які були б спрямовані на стягнення з Регіональної філії Львівська залізниця АТ Укрзалізниця шкоди, завданої навколишньому природному середовищу незаконною порубкою деревини у виділі № 84 кварталі № 80 захисних лісонасаджень шостої виробничої дільниці БП Львівська дистанція захисних лісонасаджень регіональної філії Львівська залізниця, що по напрямку Білочортків-Заліщики по прив`язці км 32 пк7-8, права сторона колії за ходом кілометрів, в розмірі 78 955,04 грн.

Згідно наданої відповіді №1-1-05-1785 від 29.08.2022 Державна екологічна інспекція у Тернопільській області повідомила Бучацьку окружну прокуратуру Тернопільської області, що жодних заходів не вживала та не заперечує щодо вжиття заходів представницького характеру окружною прокуратурою.

Згідно з п.26 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005, суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, тому що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Постановою Верховного суду України у справі №11/446 від 15.05.2012 визначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на черговий рік, не виправдовує бездіяльність установи, яка фінансується із бюджету.

Як наслідок, вказана обставина (необхідність сплатити судовий збір при зверненні до суду) не могла слугувати перешкодою для подання позову до суду екологічною інспекцією, а відтак всі посилання останньої з даного приводу, судом оцінюються критично.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення до суду є порушення, яке полягає у невідшкодуванні відповідачем шкоди завданої порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті його господарської діяльності, та відповідно ненадходженням до місцевого бюджету коштів та неналежне здійснення суб"єктом владних повноважень заходів щодо захисту інтересів держави, мотивоване відсутністю коштів для сплати судового збору.

Прокурор у поданій позовній заяві правомірно зазначив, що Державною екологічною інспекцією не здійснювався захист інтересів держави у спірних правовідносинах, а відтак ним доведені належним чином підстави для звернення з відповідним позовом до суду.

З огляду на вищевикладене, судова колегія прийшла до висновку, що позов заявлено прокурором в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України у Тернопільській області, на яку законодавством покладено обов`язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов`язаних із захистом інтересів держави та в інтересах Товстенської селищної ради Тернопліьської області.

Вищенавденим спростовується твердження скаржника, що господарським судом не надано належної правової оцінки доводам відповідача, щодо представництва прокуратурою інтересів держави в суді, зокрема щодо того, що захист інтересів держави повинні здійснювати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.

Предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача шкоди, завдану порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

У відповідності з пунктами 1, 3 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 1 Лісового кодексу України передбачено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ч.1 ст.4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

Статтею 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що ліс, як природний ресурс загальнодержавного значення, підлягає державній охороні і регулюванню використання на всій території України.

Посилання скаржника на те, що під порушенням відповідно до Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Лісового кодексу України не підпадає порушення охорони захисних лісів, що включає поняття смуги захисних лісонасаджень, є помилковим, оскільки відповідно до ст.4 Лісового кодексу України захисні насадження лінійного типу належать до лісового фонду України.

Відповідно до статті 16 та частини 1 статті 17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

За приписами пункту 1 частини 2 статті 19, частин 1, 5 статті 86 та статті 90 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього кодексу.

Положеннями статті 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з пунктом 5 статті 64 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761 "Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів" підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зобов`язані, зокрема, забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев.

Статтею 89 Лісового кодексу України визначено, що охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.

До основних завдань державної лісової охорони, як зазначено в ст. 90 Лісового кодексу України, входить здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства та забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 105 Лісового кодексу України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема: порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Частинами 1 та 2 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв`язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності.

Матерілами справи підтверджується, що АТ Укрзалізниця в особі РФ Львівська залізниця є постійним лісокористувачем, а тому організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, враховуючи норми чинного законодавства, покладається на нього.

Судом підтверджено та не оспорюється відповідачем факт вчинення незаконної порубки дерев на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні відповідача, на підставі чого відкрито кримінальне провадження № 0000222 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, винних осіб на даний час не встановлено.

Статтею 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

В силу приписів частини 1 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Відповідно до приписів статей 68, 69 Закон України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту положень ст. 19, ст. 64, ст. 86, ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України, АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» як постійний лісокористувач, несе відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Отже, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Оскільки відповідач, як лісокористувач, не забезпечив охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допустив самовільну вирубку лісу, чим заподіяно матеріальну шкоду лісовому фонду України, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги щодо стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" 78 955,04 грн завданої шкоди (аналогічна правова викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №909/976/17 від 09.08.2018).

Лісокористувач є не потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень. Таким чином, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами (правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №9901/93/19).

Вищенаведене спростовує твердження скаржника щодо відсутності обов`язку відповідача нести відповідальність за шкоду, завдану діяннями осіб, які вчинили незаконну порубку лісу.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, невиконання АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» встановлених законодавством обов`язків із забезпечення охорони лісів на підвідомчій території призвело до незаконної, самовільної порубки невстановленими особами дерев на території Товстенської селищної ради та заподіяння шкоди навколишньому природному середовищу в розмірі 78 955,04 грн, що свідчить про причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що завдана навколишньому природному середовищу у вигляді порубки дерев.

З огляду на викладене, відповідачем, як постійним лісокористувачем, не доведено належними доказами, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив охорону і збереження лісів чим допустив незаконну рубку на підвідомчій території, а тому має відшкодувати шкоду, заподіяну лісу (навколишньому природному середовищу) внаслідок порушення лісового та природоохоронного законодавства.

Розмір завданої шкоди визначено на підставі постанови Кабінету Міністрів України №665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», якою затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами у тому числі й незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту.

Перевіривши поданий Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області розрахунок відшкодування збитків, судова колегія вважає правомірним застосування вказаних такс для розрахунку розміру шкоди, заподіяною лісу внаслідок незаконної рубки дерев в захисних лісонасадженнях в межах смуги відводу залізниці Білочортків-Заліщики, км. 32 пк 7-8 шостої виробничої дільниці регіональної філії «Львівська залізниця», а тому розрахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього середовища в сумі 78 955, 04 грн є правильним.

Згідно частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи принцип верховенства права та вищенаведені доводи позивача, шкода заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки дерев повинна бути відшкодована особами, які її заподіяли у будь-якому випадку.

Як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини у справі "Дземюк проти України принципи, які застосовуються до оцінки відповідальності держави за статтею 8 Конвенції в екологічних справах, загалом схожі незалежно від того, чи має справа розглядатися з точки зору позитивного обов`язку держави щодо вжиття належних відповідних заходів для гарантування прав заявника за пунктом 1 статті 8 Конвенції або у контексті виправданого відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції «втручання органів державної влади". Більше того, процесуальні гарантії, доступні заявникові згідно зі статтею 8 Конвенції можуть стати недієвими, а державу може бути визнано відповідальною за Конвенцією, якщо судове рішення, яким органи влади зобов`язано діяти певним чином в екологічних питаннях, ігнорується органами влади або залишається невиконаним протягом значного періоду часу (mutatis mutandis, рішення у справі "Ташкін та інші проти Туреччини").

Як вбачається із матеріалів справи, скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства, а також про відсутність його вини у протиправній бездіяльності.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява №4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1,3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та правильним застосуванням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269,270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ :

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 08.12.2022 у справі №921/445/22 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" №НЮ-1/86 від 10.01.2023 (Вх.№ ЗАГС 01-05/154/23 від 13.01.2023) без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено та підписано 27.03.2023.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя Марко Р.І.