РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2023Справа № 910/10174/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця Заровного Геннадія Григоровича

до фізичної особи-підприємця Лесечко Ольги Іванівни

про стягнення 639446,95 грн.

за участі представників:

від позивача: Заровний Г.Г., особисто, Свінцов С.В., адвокат,

від відповідача: Кір`яков А.С., адвокат,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Заровний Геннадій Григорович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Лесечко Ольги Іванівни про стягнення за договором оренди від 18.08.2020 № 1 заборгованості по орендній платі в розмірі 240027,82 грн., штрафу в розмірі 104800,88 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1907,38 грн., пені в розмірі 235410,87 грн., матеріальні збитки в розмірі 57300 грн.

Ухвалою суду від 11.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10.11.2022 клопотання фізичної особи-підприємця Заровного Геннадія Григоровича про надання додаткового строку на подання відповіді на відзив у справі № 910/10174/22 задоволено, продовжено такий строк до 23.11.2022 включно.

Протокольною ухвалою суду від 15.12.2022 поновлено відповідачу процесуальний строк на подання доказів, про надання яких останнім зазначалося у відзиві на позовну заяву.

Протокольною ухвалою суду від 16.02.2023 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення поданих позивачем доказів без розгляду. Судом ураховано, що надання позивачем копії електронного досьє від 21.11.2022 щодо підприємницької діяльності відповідача, договору купівлі-продажу із реєстраційним посвідченням та технічним паспортом на спірне приміщення обумовлено викладеними у відзиві запереченнями відповідача проти позову. Крім того, долучений до матеріалів справи диск від 09.11.2022 мав технічні недоліки, у зв`язку з чим був долучений повторно 21.11.2022 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що введення воєнного стану на території України є підставою для звільнення від сплати орендної плати згідно з частиною 6 статті 762 ЦК України. При цьому, відповідачем з 24.02.2022 по 30.04.2022 призупинено здійснення господарської діяльності в орендованому приміщенні. Також відповідач навів заперечення проти визначеного позивачем розміру орендної плати та нарахованої пені, яку разом із штрафом просив зменшити до 1000 грн. Крім того, відповідач наголосив на відсутності доказів розірвання позивачем договору в односторонньому порядку, що унеможливлює застосування штрафу. Одночасно відповідачем вказано на відсутності причинно-наслідкового зв`язку між визначеними позивачем збитками та діями відповідача, наведено заперечення проти складеного на замовлення позивача звіту про оцінку.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідачем не підтверджено належними доказами зупинення здійснення підприємницької діяльності. У той же час, наведені відповідачем обставини не є такими, що унеможливлюють використання орендованого приміщення згідно з частиною 6 статті 762 ЦК України, а повідомлення про настання форс-мажорних обставин здійснено відповідачем поза встановленим договором строком. Також позивач наголосив на реалізації ним передбаченого пунктом 3.1 договору права на індексацію базового розміру орендної плати та навів обґрунтування щодо розміру нарахованих санкцій.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

18.08.2020 між позивачем (Орендодавець) та відповідачем (Орендар) укладено договір оренди № 1, відповідно до якого Орендодавець 18 серпня 2020 року передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування нежиле Приміщення № 1 площею 86 кв.м. (надалі - Приміщення), розташоване на першому поверсі в п`ятиповерховому будинку (Літера А), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 29/31, згідно плану, викладеному в Додатку № 1 (Схема приміщень) до договору.

Згідно з п. 1.5 розділу ІІ договору орендар має право використовувати Приміщення виключно для здійснення своєї діяльності, а саме: для розміщення магазина з кулінарним цехом.

У пункті 2.1 розділу ІІ договору останній укладається на термін з 18.08.2020 і закінчується 17.07.2023 року.

Відповідно до пункту 2.8 розділу ІІ договору не пізніше ніш за один (1) день до дня закінчення строку дії та/або розірвання (припинення) даного Договору, якщо Сторони не укладуть новий договір оренди, Орендар зобов`язаний звільнити Приміщення від свого майна і повернути Приміщення Орендодавцю в стані, зафіксованому Сторонами в Акті приймання - передачі, згідно якого Приміщення було передане Орендодавцем Орендарю, з урахуванням нормального зносу. При цьому Орендар зобов`язаний за свій рахунок усунути пошкодження конструктивних елементів, інженерних систем і обладнання Приміщення, що виникли під час демонтажу і вивезення обладнання, відокремлюваних поліпшень та іншого майна. У випадку, якщо Орендарем, як за згоди Орендодавця так і без неї, були встановлені перегородки чи інші конструкції, що розділяють Приміщення на окремі частини (відсіки, відділи і т. ін.) Орендар за вимоги Орендодавця бере на себе зобов`язання за свій рахунок і в межах строку, відведеного даним Договором для повернення Приміщення демонтувати такі конструкції та/або перегородки, а також усунути всі і будь-які ушкодження, технологічні отвори і сліди таких конструкцій. У разі порушення строків відведених Орендодавцем Орендатор зобов`язаний з моменту виставлення рахунку відшкодувати витрати пов`язані з демонтажем таких конструкції та/або перегородок, а також з усуненням будь - яких ушкоджень, технологічних отворів і слідів таких конструкцій.

Пунктом 2.12 розділу ІІ договору приміщення вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання Сторонами Акту приймання - передачі або з моменту про що вказано в пунктах II.2.14 та/або II.2.15 Договору.

Згідно з пунктом 3.1. розділу ІІ договору за користування Приміщенням протягом 1 (одного) календарного місяця Орендар незалежно від своєї господарської діяльності або бездіяльності щомісячно сплачує на користь Орендодавця орендну плату у такому базовому розмірі та у такому порядку: щомісячна орендна плата складає такий базовий розмір: 70000 грн. без ПДВ, що на день підписання цього Договору складає еквівалент дві тисячі п`ятсот шістдесят (2560,00) доларів США без ПДВ. У разі якщо в день здійснення платежу курс НБУ долару США до гривні стане більш ніж двадцять дев`ять (29,00) гривень 00 копійок за один долар США, то розмір базової орендної плати, що підлягає оплаті, має бути проіндексовано відповідно до наведеної нижче формули: ОП = (ОПбаз х (К/ К1)), де: ОП - розмір орендної плати до сплати за кожний відповідний (що підлягає оплаті) календарний місяць; ОПбаз - встановлений в другому та третьому абзаці цього пункту II.3.1. Договору базові розміри орендної плати за користування Приміщенням за один місяць у відповідному періоді; К - офіційний валютний курс долару США до гривні, встановлений Національним банком України на день внесення орендної плати за користування Приміщенням за оплачуваний місяць; К1 - офіційний валютний курс долару США до гривні, встановлений Національним банком України на день підписання цього Договору. На день підписання цього Договору курс НБУ долару США до гривні складає 27,35.

Відповідно до пункту 3.2 розділу ІІ договору Орендна плата виплачується Орендарем наперед, в строк не пізніше двадцять восьмого (28-го) числа кожного місяця, що передує наступному розрахунковому (що підлягає оплаті) місяцю на підставі рахунку-фактури, що був виставлений Орендодавцем (допускається по електронній пошті).

Як передбачено пунктом 3.3. розділу ІІ договору відсутність рахунку-фактури не звільняє Орендаря від обов`язку виплатити Орендодавцю орендну плату згідно умов та строків, встановлених в Договорі (безпосередньо в пунктах II.3.1 та II.3.2 Договору).

Згідно з пунктом 3.4. розділу ІІ договору нарахування щомісячної орендної плати (платне користування Приміщенням) починається з дев`ятнадцятого (19-го) серпня 2020 року і до дня передачі (повернення) Приміщення Орендарем Орендодавцю за Актом приймання - передачі Приміщення у зв`язку з закінченням строку дії та/або розірвання (припиненням) даного Договору.

Виплата орендної плати за даним Договором здійснюється Орендарем щомісяця в строк не пізніше двадцять восьмого (28-го) числа кожного місяця. Виплату орендної плати за період оренди з 19 серпня 2020 року по 31 серпня 2020 року в сумі 25000 грн. без ПДВ Орендар здійснює протягом 3-х (трьох) календарних днів від дати прийняття Приміщення згідно Акту приймання - передачі (пункт 3.12.1 розділу ІІ договору).

У пункті 3.12.3. розділу ІІ договору визначено, що протягом 3-х (трьох) календарних днів від дати підписання Договору Орендар сплачує Орендодавцю гарантійний платіж в розмірі 70000 грн. без ПДВ. Надалі цей гарантійний платіж іменується «гарантійний платіж». В подальшому виплата орендних платежів за цим Договором здійснюється Орендарем щомісячно та у відповідності до пунктів II.3.1, II.3.2, II.3.3, II.3.4 та II.3.12 Договору. Гарантійний платіж буде утримуватись у Орендодавця до закінчення строку дії Договору. Вказаним гарантійним платежем за рішенням Орендодавця може забезпечуватися ряд зобов`язань.

Пунктом 3.12.3.4. розділу ІІ договору передбачено, що по завершенню строку дії Договору, за відсутності заборгованостей і будь- яких порушень Орендарем даного Договору, гарантійний платіж повертається Орендарю.

Відповідно до пункту 3.12.3.5. розділу ІІ договору у випадку дострокового розірвання (припинення) даного Договору з вини (винними діями) Орендаря (в тому числі у разі невиконання пункту II.9.4.6. Договору), Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі орендної плати за місяць оренди, а гарантійний платіж залишається у власності Орендодавця і не підлягає поверненню Орендарю.

Згідно з пунктом 3.12.7. розділу ІІ договору орендна плата може бути змінена Орендодавцем в односторонньому порядку у випадку зміни наступних ціноутворюючих факторів пропорційно їх зміні: Орендна плата може бути змінена Орендодавцем шляхом направлення відповідного повідомлення Орендарю (допускається по електронній пошті) не пізніше ніж за двадцять п`ять (25) календарних днів до дати початку нарахування Орендодавцем зміненої орендної плати. Зміна орендної плати може бути здійснена Орендодавцем не раніше ніж з "01" вересня дві тисячі двадцять першого року та не більше одного разу на рік (винятком є коригування (індексація), про що викладено в пункті ІІ.3.1. Договору). Сторони домовилися, що Орендодавець має право збільшувати орендну плату один раз у кожному календарному року оренди не більше ніж на 12 % від її розміру за попередній рік оренди з урахуванням курсової індексації.

У пункті 7.20 розділу ІІ договору встановлено, що у випадку дострокового розірвання (припинення) даного Договору з вини (винними діями) Орендаря, Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі орендної плати за місяць оренди, а гарантійний платіж залишається у власності Орендодавця і не підлягає поверненню Орендарю.

Пункт 8.1. розділу ІІ договору передбачає, що сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання своїх зобов`язань по даному Договору, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, а саме: стихійного лиха, військових дій в місті знаходження Приміщення, дій (бездіяльності) органів влади і місцевого самоврядування та інших обставин непереборної сили за умови, що ці обставини безпосередньо вплинули на виконання умов даного Договору. При цьому якщо обставини непереборної сили не впливають на можливість виконання інших обов`язків Сторін по Договору, Сторони не звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань які можливо було виконати.

Відповідно до пункту 8.2. розділу ІІ договору сторона, що не в змозі виконати свої зобов`язання по даному Договору, негайно, протягом трьох (3) діб з моменту настання обставин непереборної сили інформує іншу Сторону в письмовій формі про початок дії зазначених обставин.

Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення позбавляє Сторону права посилатися на зазначені обставини, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань по даному Договору, а також не підтвердження настання таких обставин сертифікатом ТПП або іншим документом компетентного органу (пункт 8.3. розділу ІІ договору).

Згідно з пунктом 9.1. розділу ІІ договору останній може бути змінений або доповнений за згодою Сторін, якщо інше не передбачено Договором. Всі зміни і доповнення до даного Договору, що можуть виникнути в майбутньому протягом строку дії Договору, будуть дійсними лише в тому випадку, якщо вони будуть оформлені російською або українською мовою в письмовому вигляді, а також підписані належним чином Орендарем та Орендодавцем або їх довіреними особами, що вказані в пункті П.13 ("Адреси і банківські реквізити сторін") цього Договору або їх довіреними особами, які мають відповідну довіреність, згідно з чинним законодавством України.

У пункті 9.2. розділу ІІ договору встановлено, що даний Договір може бути достроково розірваний (припинений) у випадках, прямо передбачених даним Договором.

Як передбачено пунктом 9.4 розділу ІІ договору, даний Договір може бути розірваний Орендодавцем в односторонньому порядку у випадках, передбачених умовами даного Договору, що викладенні вище в Договорі, а також в таких випадках, зокрема, у випадку невиконання Орендарем свого зобов`язання по оплаті орендної плати, гарантійного платежу, а також інших платежів, передбачених умовами даного Договору (пункт 9.4.2 договору).

Відповідно до пункту 9.4.5 розділу ІІ договору у випадку суттєвого порушення Орендарем умов Договору. При цьому під "суттєвим порушенням Орендарем умов Договору" Сторони домовились розуміти такі порушення умов даного Договору, зокрема як, систематичне чи разове грубе порушення Орендарем строків оплати орендної плати, а також інших платежів, передбачених умовами даного Договору. При цьому, під систематичним порушенням строків оплати орендної плати, а також інших платежів, передбачених умовами даного Договору, Сторони розуміють порушення Орендарем строків оплати орендної плати, а також інших платежів, передбачених умовами даного Договору на строк п`ять (5) календарних днів і більше, порушення, що було допущене Орендарем два (2) і більше разів протягом строку дії Договору. Під разовим грубим порушенням Орендарем строків оплати орендної плати, а також інших платежів, передбачених умовами даного Договору, Сторони розуміють порушення Орендарем строків оплати орендної плати та/або інших платежів, передбачених умовами даного Договору на строк десять (10) календарних днів і більше, порушення, що було допущене Орендарем один (1) і більше разів протягом строку дії Договору. У випадках, передбачених в пункті ІІ.9.4, даний Договір вважається розірваним через п`ять календарних днів, з моменту отримання Орендарем від Орендодавця письмового повідомлення (допускається по електронній пошті) про дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку із зазначенням підстав такого розірвання і розглядається, як дострокове розірвання в зв`язку з винними діями Орендаря.

У пункті 9.4.6. розділу ІІ договору встановлено, що даний договір може бути розірваний достроково за ініціативою Орендаря за умови якщо Орендар в обов`язковому порядку завчасно письмово повідомить Орендодавця про його Орендаря наміри достроково розірвати даний Договір, та це він Орендар здійснить не менш ніж за сімдесят п`ять (75) календарних днів до планованої (бажаної) дати розірвання Договору.

За змістом пункту 11.6. розділу ІІ договору всі повідомлення, сповіщення і будь-яка переписка, що стосується даного Договору, мають бути направлені відповідними Сторонами за адресами, зазначеними в Договорі, і будуть вважатися як такі, що були направлені належним чином, якщо вони зроблені в письмовій формі при доставці посильним під розписку, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштою, або передані телеграмою, або електронною поштою чи факсом.

У додатку № 1 до договору наведено схему приміщення, що передається в оренду.

Додатком № 2 до договору оформлено акт приймання-передачі приміщення від 18.08.2020 із зазначеним переліком обладнання та його вартістю.

Із матеріалів справи слідує, що позивач листом від 16.12.2021, направленим на електронну пошту відповідача, повідомив останнього про зміну орендної плати з 01.02.2022, базовий розмір якої буде становити 78400 грн. без ПДВ. До вказаного листа долучено додаткову угоду № 5 для підписання. Також у листі зазначено, що відповідно до пункту 3.17.7.2, 3.17.7.3 договору у випадку порушення строку відправлення відповідачем додаткової угоди розмір орендної плати вважається зміненим з моменту закінчення такого строку за відсутності повідомлення відповідача про дострокове розірвання договору.

У той же час, відповідач додаткову угоду до договору не підписав, проте сплатив 28.01.2022 на рахунок позивача орендну плату за лютий 2022 року в розмірі 78400 грн.

07.03.2022 позивач направив на електронну пошту відповідача рахунок-фактуру №2 від 27.02.2022 з розрахунком оплати за оренду по договору за березень 2022 року.

Проте, листом від 13.03.2022, направленим відповідачем на електронну пошту позивача, відповідач повідомив позивача про дострокове розірвання договору відповідно до пунктів 9.4.6, 11.5, 11.6. договору з 28.05.2022 року.

У відповідь на даний лист позивач направленим на електронну пошту листом повідомив про прийняття повідомлення про дострокове розірвання договору. Також позивач зазначив, що відповідач не здійснив сплату орендної плати за березень 2022 року.

У свою чергу, 14.03.2022 відповідач направив на електронну пошту позивача лист, у якому послався на введення воєнного стану в Україні та неможливість здійснення підприємницької діяльності. Крім того, відповідач послався на ч. 6 ст. 762 ЦК України щодо звільнення від сплати орендної плати з 24.02.2022 року.

Разом із цим, позивач направив 14.03.2022 на електронну пошту відповідача лист, в якому вказав на порушенні відповідачем порядку повідомлення про настання форс-мажорних обставин та зауважив на неправомірності застосування ч. 6. ст. 762 Цивільного кодексу України з огляду на продовження фактичного користування орендованим приміщенням.

Відтак, 31.03.2022 позивач направив на електронну пошту відповідача рахунок-фактуру №3 від 27.03.2022 з розрахунком оплати за оренду по договору за квітень 2022 року.

Як слідує з пояснень сторін, у квітні 2022 року сторонами досягнуто домовленості щодо встановлення знижки на орендну плату за травень 2022 року, яка відповідно до рахунку-фактури № 3 від 26.04.2022 становить 20 000 грн. Згідно з випискою з банківського рахунку позивача відповідачем 02.05.2022 здійснено оплату орендної плати за травень 2022 року в розмірі 20000 грн.

Надалі, сторонами погоджено оренду плату з урахуванням знижки за червень 2022 року в розмірі 30000 грн., за липень 2022 року в розмірі 39200 грн., що сплачені відповідачем у повному обсязі.

27.07.2022 та 29.07.2022 позивач направив на електронну пошту відповідача рахунок-фактуру №7 від 29.07.2022 (із уточненням) за оренду по Договору за серпень 2022 року в розмірі 104826,68 грн. із курсовою індексацією. Також позивач наголосив на простроченні відповідачем оплати.

Однак, відповідач у листі від 29.07.2022, направленим на електронну пошту позивача, наголосив, що договір оренди розірвано з травня згідно з повідомленням про дострокове розірвання Договору від 13.03.2022. При цьому, відповідача не влаштовує поточна ціна оренди, у зв`язку з чим він бажає припинити договір оренди.

У відповіді на даний лист позивач у направленому 29.07.2022 на електронну пошту відповідачу листі наголосив на тому, що ним було прийнято повідомлення про дострокове розірвання Договору, але направлення простого повідомлення не є належним чином оформленим достроковим розірванням Договору. У листі позивач також вказав, що сторонами остаточно не було погоджено факт припинення дії Договору, а угоду про дострокове розірвання не було належним чином оформлено. Відповідач у свою чергу не звільнив та не передав приміщення у «заплановані» дати, а натомість виявив бажання продовжувати роботу та використання приміщення на погоджених умовах з наданням знижки по оплаті за оренду, що у свою чергу призвело до втрати чинності попередніх домовленостей. Також позивач зазначив, що при намірі дострокового розірвання договору відповідачу варто оформити дану угоду належним чином, а непогодження з умовами оплати оренди не звільняє відповідача від виконання умов Договору.

30.07.2022 відповідач направив на електронну пошту позивача повідомлення про звільнення приміщення орієнтовно 05.08.2022, ураховуючи наявність передплаченого місяця.

04.08.2022 позивачем на електронну пошту відповідача надіслано лист-повідомлення про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку у зв`язку з неодноразовою несплатою орендної плати та порушення інших умов договору, наявністю заборгованості по сплаті орендної плати. У повідомленні зазначено, що у випадку дострокового розірвання (припинення) Договору з вини орендаря, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі орендної плати за місяць оренди, а гарантійний платіж залишається у власності орендодавця і не підлягає поверненню орендарю. Також наголошено на тому, що закінчення терміну дії, або дострокове розірвання (припинення) Договору не звільняє відповідача від обов`язку сплатити орендні платежі та інші платежі (штраф, пеню), що передбачені в Договорі.

Після того, 05.08.2022 позивач надіслав на електронну пошту відповідача вимогу щодо повернення приміщення по Договору у зв`язку з його розірванням та приведення приміщення в належний стан.

09.08.2022 сторонами в листуванні погоджено час зустрічі о 19 год 00 хв. 10.08.2022 для передачі приміщення та підписання акту приймання-передачі.

10.08.2022 позивачем підписано акт приймання-передачі приміщення, що є об`єктом оренди за Договором. У пункті 4 акту щодо зауважень орендодавця приймання-передачі приміщення зазначено, що об`єкт оренди знаходиться у незадовільному стані, стіни, частина приміщення після зняття плитки орендаря має жахливий нерівний стан, підлога не прибрана, забруднена фарбою. У зауваження орендаря зазначено, що на момент підписання акт гарантійний платіж у розмірі 70000 грн. орендодавець не повернув орендарю. Приміщення передано з поліпшеннями, які провів орендар: додаткові розетки, щиток автомат, додатковий вихід. Також все обладнання, яке було зазначене в акті приймання-передачі.

Також, 10.08.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості за договором, в якій надав пропозицію по мирному врегулюванню спору. Також позивач вказав, що договір з 10.08.2022 є розірваним. Дана претензія направлена відповідачу листом з оголошеною цінністю з описом вкладення № 140 (вручено 16.08.2022) та на електронну пошту відповідача.

Надалі, 11.08.2022 позивачем направлено на електронну пошту відповідача лист з фото стану приміщення на момент передачі його в користування 18.08.2020 року.

17.08.2022 за результатами розгляду листа відповідачем направлено відповідь, у якій вимоги позивача відхилені як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

22.08.2022 між позивачем, як замовником, та Приватним підприємством «Експертзабезпечення», як оцінювачем, укладено договір про проведення незалежної оцінки щодо незалежної оцінки майнових прав - права вимоги відшкодування матеріальних втрат, понесених унаслідок пошкодження внутрішнього оздоблення приміщення за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 29/31, частина гр.приміщень № 5 (визначене за договором оренди від 18.08.2020 № 1, як приміщення № 2).

01.09.2022 Приватним підприємством «Експертзабезпечення» виставлено позивачу рахунок № 1379 за звіт на суму 2500 грн.

02.09.2022 підписано акт № 1379 здавання-прийняття виконаних робіт на суму 2500 грн.

Відтак, 12.09.2022 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про відшкодування заподіяних матеріальних збитків на суму 57300 грн.

Згідно зі звітом від 30.08.2022 про незалежну оцінку майнових прав, що складений на дату оцінки - 30.08.2022, ринкова вартість матеріального збитку після пошкодження внутрішнього оздоблення приміщення становить 57300 грн. без ПДВ.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1. ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 285 ГК України орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Зі змісту пред`явлених позовних вимог слідує, що спірним позовним періодом зі стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за договором є борг за березень 2022 року в сумі 104800,88 грн., за квітень 2022 року в сумі 104800,88 грн., за 01.08.2022 до 09.08.2022 у сумі 30426,06 грн.

Як установлено судом, базовий розмір орендної плати за договором з лютого 2022 року був погоджений сторонами у сумі 78400 грн. Так, позивачем повідомлено відповідача про зміну розміру орендної плати з лютого 2022 року листом від 16.12.2021 із проектом додаткової угоди, яка відповідачем не підписана.

Разом із цим, відповідно до пункту 3.17.7.2, 3.17.7.3 договору у випадку порушення строку відправлення відповідачем додаткової угоди розмір орендної плати вважається зміненим з моменту закінчення такого строку за відсутності повідомлення відповідача про дострокове розірвання договору.

Проте, відповідач повідомлення позивачу про непогодження із розміром орендної плати чи про розірвання договору не надсилав, та 28.01.2022 перерахував на рахунок позивача орендну плату за лютий 2022 року в розмірі 78400 грн.

У свою чергу, позивачем розмір орендної плати за спірний період заявлено до стягнення виходячи з умов пункту 3.1. розділу ІІ договору в сумі 104800,88 грн. (78400 грн. х (36,56/27,35) = 104800,88 грн.).

Судом прийнято до уваги, що відповідач у відзиві проти встановлення такого розміру орендної плати заперечував, оскільки вважає, що позивач вичерпав право на збільшення розміру орендної плати, яку відповідно до пункту 3.12.7 розділу ІІ договору можливо збільшувати лише раз у рік.

Утім, згідно з пунктом 3.12.7. розділу ІІ договору зміна орендної плати може бути здійснена Орендодавцем не більше одного разу на рік, за винятком коригування (індексації), про що викладено в пункті ІІ.3.1. Договору.

Відтак, сторонами в даному пункті 3.12.7. розділу ІІ договору погоджено виняток щодо обмеження зміни розміру орендної плати, яким є коригування (індексація) орендної плати згідно з наведеною в пункті ІІ.3.1. договору формулою, у разі якщо в день здійснення платежу курс НБУ долару США до гривні стане більш ніж двадцять 29 грн. за один долар США.

У зв`язку з цим, установлення позивачем заявленої до стягнення орендної плати з індексацією в розмірі 104800,88 грн. не є зміною орендної плати в розумінні пункту 3.12.7. розділу ІІ договору.

Одночасно, як слідує з матеріалів справи, сторонами досягнуто домовленості щодо сплати відповідачем орендної плати за травень 2022 року в розмірі 20000 грн., за червень 2022 року в розмірі 30000 грн., за липень 2022 року в розмірі 39200 грн. Дана домовленість сторонами у вигляді додаткових угод до договору не оформлена, а відображена в діях позивача, який виставляв відповідачу відповідні рахунки на оплату орендної плати з урахуванням знижки, а відповідач оплачував орендну плату в таких розмірах.

Заперечуючи проти нарахованої орендної плати за березень-квітень 2022 року, відповідач у відзиві на позовну заяву наголошував, що введення на території України воєнного стану унеможливило використання орендованого приміщення, що є підставою для звільнення від сплати орендної плати відповідно до частини 6 статті 762 ЦК України. Крім того, відповідачем призупинено здійснення господарської діяльності в орендованому приміщенні.

Згідно з частиною 4 статті 762 ЦК України наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (частина 6 статті 762 ЦК України).

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затверджено Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022) в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 (затверджено Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022), №259/2022 від 18.04.2022 (затверджено Законом України №2212-ІХ від 21.04.20220, №341/2022 від 17.05.2022 (затверджено Законом України №2263-ІХ від 22.05.2022), №573/2022 від 12.08.2022 (затверджено Законом України №2500-ІХ від 15.08.2022), №757/2022 від 07.11.2022 (затверджено Законом України № 2738-IX від 16.11.2022), №58/2023 від 06.02.2023 (затверджено Законом України № 2915-IX від 07.02.2023) продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що доступ працівників відповідача до орендованого приміщення у вказаний період було обмежено чи заборонено з боку позивача.

Судом також ураховано, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами, адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).

За наведених обставин, саме лише посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин унаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022, не є безумовною підставою для звільнення відповідача від сплати орендної плати відповідно до частини 6 статті 762 ЦК України.

До того ж, відповідно до умов 8.2., 8.3 розділу ІІ договору сторона, що не в змозі виконати свої зобов`язання по даному Договору, негайно, протягом трьох (3) діб з моменту настання обставин непереборної сили інформує іншу Сторону в письмовій формі про початок дії зазначених обставин. Неповідомлення чи несвоєчасне повідомлення позбавляє Сторону права посилатися на зазначені обставини, як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань по даному Договору.

Натомість, відповідач направив на електронну пошту позивача відповідне повідомлення лише 14.03.2022, в якому послався на введення воєнного стану в Україні та настання форс-мажорних обставин згідно з листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 ТПП України, а також неможливість здійснення підприємницької діяльності. У даному листі відповідач також посилався на ч. 6 ст. 762 ЦК України щодо звільнення від сплати орендної плати з 24.02.2022 року.

Отже, відповідачем установлений в установлений договором строк не було повідомлено позивача про настання обставин непереборної сили.

Також судом ураховано, що пункт 8.1. розділу ІІ договору передбачає, що сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання своїх зобов`язань по даному Договору, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, а саме: стихійного лиха, військових дій в місті знаходження Приміщення, дій (бездіяльності) органів влади і місцевого самоврядування та інших обставин непереборної сили за умови, що ці обставини безпосередньо вплинули на виконання умов даного Договору. При цьому якщо обставини непереборної сили не впливають на можливість виконання інших обов`язків Сторін по Договору, Сторони не звільняються від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань які можливо було виконати.

На обґрунтування неможливості використання орендованого приміщення в період березень-квітень 2022 року, відповідач послався на ведення активних бойових дій у Києві та Київській області, запровадження комендантської години та оголошення сигналів «повітряна тривога», що мало наслідком призупинення здійснення відповідачем господарської діяльності в орендованому приміщенні.

Як слідує з листа від 13.10.2022 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), наданого на запит адвоката відповідача, у березні 2022 року оголошено 193 сигнали «повітряної тривоги».

За наведеними на веб-сайті Київської міської ради даними https://kyivcity.gov.ua/search.html?dt5=01.03.2022&dt6=31.03.2022&q=%D0%BA%D0%BE%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%B4%D0%B0%D0%BD%D1%82%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%BE%D1%97+%D0%B3%D0%BE%D0%B4%D0%B8%D0%BD%D0%B8&tags=&type= у місті Києві запроваджувалися, окрім щоденної комендантської години, також посилені комендантські години 15 березня 2022 року о 20:00 до 7:00 год. 17 березня 2022 року, 21 березня 2022 року з 20:00 до 7:00 23 березня 2022 року.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати за березень 2022 року згідно з частиною 6 статті 762 ЦК України з огляду на наявність обставин, за які він не відповідає, та через які орендоване майно не могло бути ним використане.

У той же час, відповідно до інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України за посиланням https://www.kmu.gov.ua/news/minoboroni-irpin-bucha-gostomel-ta-vsya-kiyivska-oblast-zvilneni-vid-zagarbnika-odnak-gromadyanam-povertatisya-shche-zarano, 02.04.2022 вся Київська область була звільнена від російських окупантів.

Згідно з розміщеними на веб-сайті Київської міської ради відомостями за посиланням https://kyivcity.gov.ua/news/vitaliy_klichko_u_stolitsi_postupovo_vidnovlyuye_robotu_biznes_pratsyuyut_mayzhe_tisyacha_zakladiv_z_prodazhu_prodovolchikh_tovariv_35_rinkiv_ta_mayzhe_460_kavyaren/ мер Києва повідомив, що в столиці поступово відновлює роботу бізнес, працюють майже тисяча закладів з продажу продовольчих товарів.

Одночасно судом ураховано, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів обмеження відповідачу доступу до орендованого приміщення у квітні 2022 року внаслідок встановлених під час воєнного стану обмежень та заборон, що перешкоджало би відповідачу користуватися орендованим майном або вжити заходів щодо повернення орендованого майна позивачу.

При цьому, відповідач посилався в якості підтвердження припинення господарської діяльності в орендованому приміщенні на зменшення в спірний період березень-квітень 2022 року споживання електричної енергії та припинення споживання води у квітні 2022 року, та на відсутність надходження на його банківський рахунок грошових коштів за реалізовану продукцію в магазині під брендом «Галя Балувана», що знаходився в орендованому приміщенні.

У свою чергу, позивач наголошував, що аналіз заключної виписки з рахунку відповідача за період з 19.02.2022 по 10.05.2022 навпаки підтверджує факт здійснення господарської діяльності відповідача.

Разом із цим, зменшення обсягів споживання комунальних послуг не спростовує факт перебування в спірному періоді в орендованому приміщенні майна та обладнання відповідача. Водночас, суд також позбавлений можливості встановити обставини щодо здійснення чи не здійснення відповідачем господарської діяльності в орендованому приміщенні в квітні 2022 року на підставі даних про рух коштів на банківському рахунку відповідача, виходячи з положень статей 76, 77 ГПК України.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час розгляду справи судом) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Щодо наданих відповідачем доказів звільнення 28.02.2022 працівників із займаних посад, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів, що такі особи працювали саме в орендованому приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 29/31.

Крім того, матеріали справи не містять доказів припинення чи призупинення відповідачем здійснення господарської діяльності в спірний період, що були би відображені у відповідних державних реєстрах.

Також судом не приймається в якості належного та допустимого доказу не здійснення відповідачем господарської діяльності в орендованому приміщенні заява свідка від 02.11.2022 ОСОБА_1 , який працює на посаді оператора котельні в ТОВ «Капітальні інвестиції», за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 33/37. Як зазначено в заяві свідка, магазин «Галя Балувана» у період з 24.02.2022 по 30.04.2022 не працював та реалізацію продукції не здійснював.

Відповідно до приписів статті 88 ГПК України показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи (частина 1 статті 87 ГПК України).

Водночас, дана заява свідка надана в копії без зазначення відомостей щодо наявності її оригіналу.

Суд також вважає за необхідне зазначити положення статті 77 ГПК України, за якими обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 2 статті 87 ГПК України на підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків.

Отже, обставин щодо здійснення відповідачем господарської діяльності в орендованому приміщенні протягом спірного періоду не можуть бути встановлені на підставі заяви свідка.

За наведених обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати в квітні 2022 року відповідно до частини 6 статті 762 ЦК України.

Отже, з відповідача підлягає стягненню нарахована орендна плата за квітень 2022 року в розмірі 104800,88 грн. та за серпень 2022 року в розмірі 30426,06 грн.

У той же час, із матеріалів справи вбачається, що 21.08.2020 відповідачем сплачений гарантійний платіж за договором у розмірі 70000 грн., на необхідності вирахування якого із суми заборгованості наголошував відповідач.

Проте, позивач проти вирахування гарантійного платежу заперечував, пославшись на відсутність підстав для його повернення у зв`язку з достроковим розірванням договору з вини орендаря.

Заперечуючи проти даної обставини, відповідач наголошував на тому, що договір оренди від 18.08.2020 № 1 є припиненим за згодою сторін 10.08.2022, оскільки матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку.

Як установлено судом, після обміну 13.03.2022 сторонами листами щодо розірвання відповідачем договору останній фактично не був розірваний, оскільки сторонами вчинені дії на подальше виконання умов договору - продовження відповідачем користування орендованим приміщенням у березні 2022 року по серпень 2022 року, виставлення позивачем рахунків на оплату за цей період, сплата відповідачем орендної плати за період травень-липень 2022 року.

При цьому, у листі від 29.07.2022, направленим на електронну пошту позивача, відповідач наголосив, що договір оренди розірвано з травня 2022 року згідно з повідомленням про дострокове розірвання договору від 13.03.2022. Надалі, 30.07.2022 відповідач направив на електронну пошту позивача повідомлення про звільнення приміщення орієнтовно 05.08.2022 у зв`язку з наявністю передплаченого місяця оренди.

Однак, виходячи з пунктів 9.4.6 розділу ІІ договору, останній може бути розірваний достроково за ініціативою орендаря за умови завчасного письмового повідомлення орендодавця про наміри достроково розірвати договір, що буде здійснено не менш ніж за 75 календарних днів до планової (бажаної) дати розірвання договору.

Відтак, правовідносини сторін та подальші дії і листи відповідача свідчать, що договір оренди не був розірваний відповідачем 13.03.2022 в односторонньому порядку, приймаючи до уваги, що пункт 9.4.6 розділу ІІ договору передбачає направлення повідомлення за 75 календарних днів до дати розірвання договору, що припадав на 27.05.2022, хоча з травня по липень 2022 року відповідач сплачував орендну плату за договором.

Листом від 04.08.2022, направленим на електронну пошту, позивач повідомив відповідача про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті орендної плати та порушення інших умов договору.

Щодо заперечень відповідача з приводу неможливості вважати такий доказ належним за відсутності електронно-цифрового підпису, суд зауважує наступне.

Даний лист направлений на електронну пошту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, яка вказана в пункті 13 договору «Адреси і банківські реквізити сторін», та через яку між сторонами велося листування з березня 2022 року, виходячи з матеріалів справи.

Більш того, згідно з пунктом 11.6. розділу ІІ договору всі повідомлення, сповіщення і будь-яка переписка, що стосується даного Договору, мають бути направлені відповідними Сторонами за адресами, зазначеними в Договорі, і будуть вважатися як такі, що були направлені належним чином, якщо вони зроблені в письмовій формі при доставці посильним під розписку, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштою, або передані телеграмою, або електронною поштою чи факсом.

Отже, як передбачено умовами договору та застосовувалося сторонами в якості звичаю при веденні ділового листування, направлення електронного листа без накладання електронно-цифрового підпису є належним способом повідомлення сторін один одного.

Як передбачено пунктом 9.4 розділу ІІ договору, розірвання договору Орендодавцем в односторонньому порядку допускається у випадку, зокрема, невиконання Орендарем свого зобов`язання по оплаті орендної плати.

З огляду на те, що відповідачем сплата орендної плати за березень, квітень та серпень 2022 року не здійснювалася, даний випадок підпадає під наведене в пункті 9.4.5 розділу ІІ визначення «суттєвого порушенням Орендарем умов Договору».

Відповідно до змісту пунктів 9.4, 9.5 розділу ІІ договору договір таким чином вважається розірваним через п`ять календарних днів, з моменту отримання Орендарем від Орендодавця письмового повідомлення (допускається по електронній пошті) про дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку із зазначенням підстав такого розірвання і розглядається, як дострокове розірвання в зв`язку з винними діями Орендаря.

Відповідно до пунктів 3.12.3.5., 7.20 розділу ІІ договору у випадку дострокового розірвання (припинення) даного Договору з вини (винними діями) Орендаря (в тому числі у разі невиконання пункту II.9.4.6. Договору), Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі орендної плати за місяць оренди, а гарантійний платіж залишається у власності Орендодавця і не підлягає поверненню Орендарю.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що сплачений відповідачем гарантійний платіж у сумі 70000 грн. поверненню шляхом зарахування в рахунок часткової оплати суми заборгованості не підлягає, оскільки договір розірваний позивачем в односторонньому порядку у зв`язку з не сплатою відповідачем орендної плати.

Щодо зауважень відповідача з приводу відсутності в позивача права на передачу приміщення в оренду внаслідок того, що позивачу згідно з договором купівлі-продажу від 14.12.2007 № 7553 належить 95/100 майнового комплексу площею 2886,8 кв.м., м. Київ, вул. Глибочицька, 29/31, тобто позивач не є власником такого приміщення, суд зауважує наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 ЦК України).

У той же час, положеннями статті 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, доказів визнання договору оренди від 18.08.2020 № 1 недійсним у встановленому законом порядку матеріали справи не містять, обставин щодо нікчемності відповідного договору відповідачем не наведено та судом не встановлено.

У зв`язку з цим суд при розгляді даної справи виходить із презумпції правомірності договору оренди від 18.08.2020 № 1.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 104800,88 грн., пеня в розмірі 235410,87 грн. та три відсотки річних у розмірі 1907,38 грн.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту ІІ.7.4. договору у випадку порушення Орендарем строків сплати орендної плати і інших платежів (в тому числі сплати не в повному обсязі), Орендар зобов`язується сплатити Орендодавцю пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості за кожний календарний день прострочення. Пеня, якщо вона виникла, нараховується Орендарем самостійно та сплачується разом зі сплатою відповідних платежів. Орендодавець має право нарахувати несплачену (несплачену в повному обсязі) пеню за будь-який час дії Договору в будь-який час строку дії Договору, а Орендар зобов`язується сплатити Орендодавцю цю нараховану пеню протягом п`яти (5) календарних днів з моменту отримання рахунка-фактури від орендодавця (допускається по електронній пошті).

За наданим позивачем розрахунком пені остання нарахована в розмірі 1 % від сум боргу, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ, встановлену Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені за визначений позивачем період, але в межах подвійної облікової ставки НБУ, суд дійшов висновку про стягнення пені в розмірі 11319,67 грн., а саме: 10138,30 грн. за період з 29.03.2022 по 09.08.2022 та 1181,37 грн. за період з 29.07.2022 по 08.09.2022 (на визначені позивачем 11 днів).

У пункті 7.20 розділу ІІ договору встановлено, що у випадку дострокового розірвання (припинення) даного Договору з вини (винними діями) Орендаря, Орендар сплачує Орендодавцю штраф у розмірі орендної плати за місяць оренди, а гарантійний платіж залишається у власності Орендодавця і не підлягає поверненню Орендарю.

У той же час, нарахований позивачем штраф у сумі 104800,88 грн. розрахований арифметично вірним.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

За арифметичним перерахунком суду нараховані відповідачем три проценти річних підлягають стягненню в заявленій позивачем сумі 863,47 грн. за несвоєчасну оплату орендної плати в розмірі 78400 грн. за квітень 2022 року за період з 29.03.2022 по 09.08.2022 року.

Разом із цим, відповідач просив зменшити розмір нарахованої пені та штрафу до 1000 грн., посилаючись на наявність форс-мажорних обставин.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Приймаючи до уваги наведені відповідачем обставини для зменшення розміру штрафних санкцій, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, а також із правовідносин сторін, що склалися за договором оренди від 18.08.2020 № 1, зокрема, погодження сторонами зменшеної суми орендної плати за травень-липень 2022 року, наявності підстав для звільнення відповідача від сплати оренди за березень 2022 року, суд дійшов висновку зменшити розмір заявленого до стягнення з відповідача штрафу до 10 %, що становить 10480,90 грн.

Також позивачем до стягнення з відповідача заявлено матеріальні збитки в розмірі 57300 грн.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Вирішуючи спори про стягнення збитків, суд повинен з`ясувати, чи пов`язаний такий позов з відшкодуванням збитків, які завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору, чи із зобов`язанням, що виникає внаслідок завдання шкоди (позадоговірна шкода).

Отже, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Протиправна поведінка особи може мати прояв у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі № 904/3189/19, від 10.12.2018 у справі № 902/320/17.

Зі змісту пред`явлених позовних вимог слідує, що позивач розмір завданих йому збитків розраховує на підставі звіту від 30.08.2022 про незалежну оцінку майнових прав щодо права вимоги відшкодування матеріальних втрат, понесених унаслідок пошкодження внутрішнього оздоблення приміщення за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 29/31, частина гр.приміщень № 5 (визначене за договором оренди від 18.08.2020 № 1, як приміщення № 2).

Позивач, крім того, посилався на те, що незадовільний стан приміщення зафіксований позивачем на відео станом на 10.08.2022 року.

Утім, при дослідженні судом у судовому засіданні даного доказу - диску із відеозаписом, встановити дату проведення відеозйомки не виявилося за можливе. Відтак, суд не приймає в якості належного доказу відеозапис на долученому 23.11.2022 до матеріалів справи диску.

На спростування спричинення позивачу матеріальних збитків відповідачем надано до матеріалів справи докази придбання будівельних матеріалів 03.08.2022 та 05.08.2022 (товарні чеки). Крім того, наведено заперечення проти визначених у звіті дефектів приміщення, відсутності їх фіксації в акті приймання-передачі, не рахування оцінювачем зносу приміщення та основних засобів.

Як слідує зі звіту від 30.08.2022 про незалежну оцінку майнових прав, датою оцінки розміру матеріального збитку є 30.08.2022, тобто станом на день складання звіту.

Водночас, повернення з оренди спірного приміщення відбулося згідно з актом приймання-передачі 10.08.2022, у зв`язку з чим визначення розміру матеріального збитку мало бути здійснено станом на 10.08.2022 року.

До того ж, у звіті від 30.08.2022 зазначено наявність тих недоліків, що не відображені в акті приймання-передачі від 10.08.2022, зокрема, наявність отворів для влаштування підвісних конструкцій та отворів для комунікацій, пошкодження тумби під раковину, пошкодження полиці з дзеркалом та підсвіткою.

Однак, згідно з пунктом 2.13 розділу ІІ договору, якщо після передачі Приміщення Орендодавцю, в Приміщенні є які-небудь пошкодження, заподіяні під час експлуатації Приміщення Орендарем і не виправлені ним, то це фіксується в Акті приймання - передачі, який Орендар зобов`язаний підписати, чи протягом двох (2) календарних днів надати Орендодавцю письмову мотивовану відмову. Після підписання Сторонами Акту приймання - передачі чи отримання від Орендаря письмової мотивованої відмови підписати Акт приймання - передачі, Орендодавець у випадку погіршення стану Приміщення з вини Орендаря, відправляє Орендарю рахунок- фактуру (кошторис) за проведення ремонтних або інших робіт, необхідних для приведення Приміщення в початковий стан.

Відтак, здійснення розрахунку вартості матеріального збитку з урахуванням таких недоліків, що не відображені в акті приймання-передачі приміщення з оренди, не відповідає умовам договору, а також не може бути покладено в якості доказу при встановленні причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем повного складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, у зв`язку з чим у задоволенні відповідної позовної вимоги суд відмовляє.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця Заровного Геннадія Григоровича задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Лесечко Ольги Іванівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Заровного Геннадія Григоровича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) 135226 (сто тридцять п`ять тисяч двісті двадцять шість) грн. 94 коп. основного боргу, 11319 (одинадцять тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 67 коп. пені, 10480 (десять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 90 коп. штрафу, 863 (вісімсот шістдесят три) грн. 47 коп. трьох процентів річних, а також 3783 (три тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 16 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 27.03.2023 року.

Суддя К.В. Полякова