ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2023 р. Справа№ 910/3455/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2023

у справі № 910/3455/22 (суддя - Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна»

про відшкодування 87 576,32 грн

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна», в якому просить стягнути з відповідача 87 576,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», в яких вказується, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Рішення обґрунтоване тим, що відповідачем не виконано в повному обсязі умови договору майнового страхування, не надано до суду будь-яких заперечень по суті позовних вимог та доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Рідна» 30.01.2023 (через канцелярію суду) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. Також скаржник просить судові витрати стягнути з позивача. До апеляційної скарги, було додано звіт AudaHistory комп`ютерної програми AUDATEX щодо автомобіля «Volvo XC90», vin № НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 від 13.01.2023 та кольорове фото пошкодженого автомобіля «Volvo XC90», д/н НОМЕР_2 , без клопотання про поновлення строку на подання нових доказів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 у справі № 910/3455/22 було відкрито апеляційне провадження за вказаної скаргою та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників. Вказана ухвала була надіслана на електронну адресу сторони, що була самостійно зазначена відповідачем в апеляційній скарзі.

06.03.2023 через канцелярію суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, прийнятий в порядку ст. 263 ГПК України.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим у зв`язку з тим, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права за невірно встановлених обставин, що мають значення для справи.

Так, скаржник зазначив, що у страховому акті № 19042B/40/2019 від 05.06.2019 позивачем на підставі рахунку СТО та розрахунку суми страхового відшкодування була визначена загальна сума страхового відшкодування у розмірі 187 576,32 грн. Зі змісту страхового акту вбачається, що коефіцієнт зносу деталей пошкодженого автомобіля у даному випадку не було застосовано; у розрахунку страхового відшкодування, складеного позивачем. визначено коефіціент фізичного зносу - 0,00%.

Апелянт вважає, що є наявні підстави для застосувания коефіцієнту фізичного зносу при розрахунку суми страхового відшкодування на підставі пункту 7.39 Методики, оскільки на кольорових фото пошкоджень автомобіля Volvo XC 90 (ресстраційний номер - НОМЕР_3 ). які ТОВ "Віндексгруп" мають місце пошкодження, що не пов?язані з дорожньо-транепортною пригодою 03.05.2019 та які підтверджують, що автомобіль раніше вже ремонтувався.

Доказами на підтвердження обставин щоло пошкодження автомобіля та проведення його ремонту до настання спірного ДТП є ремонтні калькуляції, складені на основі комп?ютерної програми AUDATEX, які не суперечить умовам чинного законодавства про оціночну діяльність. Так, комп?ютерна програма AUDATEX рекомендована пунктом 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 42/5/2092, яка застосовується для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Саме тому, скаржник вимогу позивача про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу вважає неправомірною.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

06.03.2023 на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнятий в порядку статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач у поданому відзиві проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає їх не обґрунтованими та просить апеляційну скаргу у даній справі залишити без задоволення.

Також зазначив, що відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00190471(KACKO), що укладено між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 фізичний знос майна не застосовується, що зазначається в п. 3 ч. 1 вказаного договору. А тому, покладання на позивача обов?язку розрахувати фізичний знос майна та надати відповідні документи є безпідставними.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

06.09.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» (далі - позивач) та П (далі - cтрахувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспортну № FO-00190471 (далі - договір страхування), об`єктом страхування якого є транспортний засіб автомобіля «Volvo XC90», кузов № НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 . Строк дії даного договору з 07.09.2018 по 06.09.2019.

03.05.2019 на 18 км. автодороги с. Гора - с. В. Олександрівка, Бориспільського району, поблизу південно-східної залізниці сталася дорожньо-транспортна пригода: ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Renault», д/н НОМЕР_4 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, в результаті цього здійснив зіткнення з транспортним засобом «Volvo XC90», д/н НОМЕР_5 (власник ОСОБА_1 ).

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2019 у справі про притягнення до адміністративної відповідальності № 359/4667/19 винним у вчиненні вищевказаної ДТП було визнано водія транспортного засобу «Renault», д/н НОМЕР_4 , - ОСОБА_2 .

Протоколом огляду колісного транспортного засобу № 1305/1-1 від 13.05.2019 встановлено характер пошкоджень транспортного засобу «Volvo XC90», д/н НОМЕР_2 , а рахунком № VSR0066493 від 26.05.2019 визначено загальну вартість відновлювального ремонту у розмірі 187 576,32 грн.

03.05.2019 до позивача звернувся страхувальник з заявою про виплату страхового відшкодування на користь СТО.

Відповідно до умов договору страхування Приватним акціонерним товариством» Страхова група «ТАС» було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 187 576,32 грн, що підтверджується страховим актом № 19042В/40/2019 від 05.06.2019 та платіжним дорученням № 29948 від 06.06.2019.

На підставі полісу АМ/9004259, який міститься в матеріалах справи, встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault», д/н НОМЕР_4 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. Ес. Ай» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9004259.

Договором (полісом) № АМ/9004259 передбачено, що франшиза становить 0,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. Ес. Ай» виплатило на корить позивача страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100 000,00 грн платіжним дорученням № 8914 від 24.09.2019.

Позивач, з метою повного відшкодування суми страхової виплати звернувся до ТОВ «Органік стандарт», яке є власником транспортного засобу «Renault», д/н НОМЕР_4 , з заявою про виплату залишку страхового відшкодування, за наслідком розгляду якої ТОВ «Органік стандарт» повідомило позивача про наявність договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № ДЦВНЗ/030/19 від 15.01.2019, укладений з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Рідна».

Позивач на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» направив претензію, відповідно до якої просив здійснити страхове відшкодування у розмірі 87 576,32 грн, однак вимога позивача не було задоволена відповідачем посилаючись на те, що ним, при визначенні суми страхового відшкодування, не застосовано коефіцієнт фізичного зносу.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Щодо долучених до апеляційної скарги доказів, а саме: звіту AudaHistory комп`ютерної програми AUDATEX щодо автомобіля «Volvo XC90», vin № НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 від 13.01.2023 та кольорового фото пошкодженого автомобіля «Volvo XC90», д/н НОМЕР_2 , без клопотання про поновлення строку на подання нових доказів.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неможливість прийняття до розгляду нових доказів, доданих до апеляційної скарги, оскільки така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Тоді як, саме допущення прийняття таких доказів судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 вересня 2022 року у cправі № 913/703/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2022 року у cправі № 905/638/21, від 22.11.2022 № 922/751/20.

А тому, суд апеляційної інстанції залишає на підставі ст. 118, 207, 269 ГПК України без розгляду подані стороною нові докази, а саме: звіт AudaHistory комп`ютерної програми AUDATEX щодо автомобіля «Volvo XC90», vin № НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 від 13.01.2023 та кольорове фото пошкодженого автомобіля «Volvo XC90», д/н НОМЕР_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується зі ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якої за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Renault», д/н НОМЕР_4 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. Ес. Ай» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9004259.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Положеннями статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Як вбачається із матеріалів справи між Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземного транспортну №FO-00190471.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV), який є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі N 147/66/17.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б давали підставу здійснити розрахунок суми страхового відшкодування застосовуючи саме коефіцієнт фізичного зносу, доказів того, що вказаний коефіцієнт підлягав застосуванню при розрахунку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Volvo XC90», д/н НОМЕР_2 у матеріалах справи відсутні. Більше того, відповідач не надав контррозрахунок, а також експертну оцінку, яка б спростовувала заявлений позивачем розмір відшкодування. Тоді як долучені до апеляційної скарги нові докази (зокрема, розрахунок в системі AUDATEX) було залишено апеляційним судом без розгляду. В цій частині суд апеляційної інстанції також приймає доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що відповідно до п. з розрахунку суми страхового відшкодування (додаток 1 до страхового акту № 19042В/40/20 від 19.06.2019) коефіцієнт зносу замінених складових становить 0,00 %). Тому доводи скаржника в цій частині відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

За змістом статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду в розмірі 87 576,32 грн., враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не врахованого поданого відзиву, колегією суддів не приймаються, оскільки матеріали справи не містять відзиву та до апеляційної скарги не надано доказів надсилання відзиву на адресу Господарського суду міста Києва. А тому доводи апелянта в цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржник в прохальній частині апеляційної скарги просив, зокрема, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 року по судовій справі № 910/3455/22 і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. При цьому, за змістом ст. 279 ГПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Водночас, положення ч. 2 ст. 279 ГПК України відповідно до якого справа не підлягає направленню на новий розгляд в зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заявляв про непідсудність даної справи Господарському суду міста Києва, вимога про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю залишається без розгляду, а судом апеляційної інстанції відповідного не встановлено.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у зв`язку з доведеністю заявлених вимог у розумінні ст. 76 - 80, 269 ГПК України.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги по суті, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281, 282, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Рідна» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 у справі №910/3455/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.01.2023 у справі №910/3455/22 - залишити без змін.

3. Судові витрати, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Рідна».

4. Матеріали справи №910/3455/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич