ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р. Справа № 914/3103/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача (скаржника) Портянко О.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon)

від відповідача не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України, вих.№300-20.3/01-895 від 13 лютого 2023 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 24 січня 2023 року (підписане 27.01.2023), суддя Запотічняк О.Д.

у справі №914/3103/22

за позовом Антимонопольного комітету України, м. Київ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Технології для бізнесу, м. Львів

про стягнення 133 465,50 грн.

в с т а н о в и в :

29 листопада 2022 року Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології для бізнесу» про стягнення 133 465,50 грн. пені за неналежне виконання договору про закупівлю товарів за державні кошти.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені на 50% до суми 66 732,75 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 24 січня 2023 року у справі №914/3103/22 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь Антимонопольного комітету України 80 000 грн. пені.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач порушив умови договору щодо строку поставки товару, у зв`язку з чим, позивачем нараховано пеню у відповідності до умов п.7.3 договору, поряд з тим, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд дійшов висновку про часткове задоволення такого, враховуючи повну поставку товару з незначним простроченням (30 днів), введений військовий стан на території України, недопустимість надмірного збагачення за рахунок штрафних санкцій, що є недопустимим, а тим більше у період військової агресії, у зв`язку з чим суд вважав за доцільне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології для бізнесу» на користь Антимонопольного комітету України пеню у розмірі 80 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач Антимонопольний комітет України звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 24 січня 2023 року у справі №914/3103/22 в частині відмови у задоволенні позову, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі: стягнути з відповідача на користь позивача 133 465,50 грн. пені. Зокрема, зазначає, що судом безпідставно зменшено розмір пені, а відповідачем не наведено виняткових обставин для такого зменшення. Наголошує, що саме такий розмір пені сторони погодили в договорі про закупівлю товарів за державні кошти, відповідачем не спростовано поставку позивачу товару із порушенням строку, визначеного в договорі про закупівлю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що відповідачем здійснено поставку товару із незначним простроченням 30 днів, проте така здійснена у повному обсязі в межах дії договору про закупівлю, при цьому, позивачем не наведено обставин, які б підтверджували понесення ним будь-яких збитків, докази такого позивач не надав.

Судове засідання з розгляду справи в суді апеляційної інстанції, на підставі відповідного клопотання позивача та ухвали суду, проводилось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи EasyCon.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив такі задоволити: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 24 січня 2023 року у справі №914/3103/22 в частині відмови у задоволенні позову, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 14 березня 2023 року.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2021 року між Антимонопольним комітетом України і Товариством з обмеженою відповідальністю «Технології для бізнесу» укладено договір №ТЕ21-0726/2 про закупівлю товарів за державні кошти, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник зобов`язався поставити покупцю товар: «Машини для обробки даних (апаратна частина) (Персональні комп`ютери), код за ДК 021:2015 Єдиного закупівельного словника - 30210000-4 Машини для обробки даних (апаратна частина)», зазначений в Специфікації (додаток 1 до Договору), що є невід`ємною частиною договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

Згідно з п.3.1 Договору ціна останнього становить 4 448 850 грн.

Пунктом 5.1 Договору визначено строк поставки товару, відповідно до якого поставку товару має бути здійснено з дати підписання договору упродовж 100 (ста) робочих днів, але не пізніше 30.11.2021.

Відповідно до п.6.3.1 Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені ним Договором.

У п.7.1 Договору сторони погодили, що у разі не виконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором.

Так, за порушення строків поставки товару або недопоставку товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків вартості товару, поставку якого прострочено (п.7.3 Договору).

Судом встановлено, що відповідач поставив позивачу товар 31 грудня 2021 року, що підтверджується актом №2/3112/00011 прийому-передачі товару та не заперечується відповідачем, тобто останнім порушено строк, погоджений сторонами у п.5.1 Договору (не пізніше 30 листопада 2021 року). Термін прострочення поставки товару склав 30 днів.

Відтак, за неналежне виконання зобов`язань за договором, а саме: прострочення поставки товару на 30 днів, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 133 465,50 грн.

27 червня та 31 серпня 2022 року позивач звертався до відповідача з претензіями щодо сплати пені в сумі 133 465,50 грн., однак, відповідач таку не сплатив. Доказів протилежного суду не надав.

Разом з тим, 19 липня 2022 року відповідач надіслав Антимонопольному комітету України відповідь на претензію, в якій зазначив, що ним вживались заходи щодо попередження про затримку поставки товару, на підтвердження чого надано лист компанії НР, просив укласти додаткову угоду щодо продовження строку поставки товарів, однак така підписана не була. Просив відкликати претензію та не застосовувати штрафних санкцій.

У листопаді 2022 року Антимонопольний комітет України звернувся до суду з цим позовом про стягнення з ТзОВ «Технології для бізнесу» 133 465,50 грн. пені за порушення строку поставки товару за договором про закупівлю товарів за державні кошти.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст.612 ЦК України).

Частиною 1 ст.230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст.550 ЦК України).

У ч.6 ст.231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У п.7.3 Договору сторони погодили, що за порушення строків поставки товару або недопоставку товару постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставлено, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків вартості товару, поставку якого прострочено.

Як встановлено судом вище, відповідач порушив умови договору щодо строку поставки товару, затримавши таку на 30 днів.

З огляду на вказані приписи та перевіривши розрахунки позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність нарахування відповідачу пені в сумі 133 465,50 грн. за період з 01 по 30 грудня 2021 року, за несвоєчасну поставку товару.

Поряд з цим, відповідач до суду першої інстанції подав клопотання про зменшення розміру пені на 50% (до 66 732,75 грн.).

Так, частиною 1 ст.233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Разом з цим, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки (штрафу, пені) є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафу, пені).

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України).

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч.2 ст.216 ГК України).

Згідно з ч.ч.1,2 ст.217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Так, судом встановлено, що як на підставу для зменшення розміру пені відповідач посилається зокрема на те, що ним завчасно повідомлено позивача про виникнення обставин, що спричинять затримку в поставці товарів з боку виробника, у зв`язку з глобальним дефіцитом комплектуючих та логістичними збоями, що перебуває поза межами впливу постачальника. Поряд з цим, відповідач зазначає, що товар поставлено з незначною затримкою у 30 днів, що не спричинило суттєвих збитків позивачу.

Задовольняючи частково клопотання відповідача (зменшивши розмір пені до 80 000 грн.), судом першої інстанції також враховано, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом №2102-IX від 24 лютого 2022 року, з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому продовжувався. При цьому, відповідачем все ж таки поставлено товар позивачу в повному обсязі, а прострочення поставки було незначним (30 днів).

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідач до закінчення строку поставки попередив позивача про можливу затримку поставки товару не з його вини, а у зв`язку із затримкою з боку виробника комп`ютерного та периферійного обладнання торгової марки HP, внаслідок глобального дефіциту комплектуючих та логістичні збої (лист ТзОВ «Технології для бізнесу» вих.№211124/30 від 24 листопада 2021 року). Також у вказаному листі відповідач просив погодити збільшення терміну поставки до 31 грудня 2021 року, долучивши відповідну додаткову угоду №1 до договору про закупівлю.

Тобто з наведеного вбачається, що відповідачем вчинялися дії з метою недопущення порушення строку поставки товару, однак, такий пропущено не з його вини. При цьому, зобовязання з поставки товарів відповідачем виконано у повному обсязі, хоча із затримкою.

Слід також зазначити, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків, які настали у зв`язку з затримкою поставки товару з боку відповідача.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, враховуючи виконання відповідачем зобов`язання у повному обсязі; незначне прострочення виконання; вчинення ним дій з метою недопущення пропуску строку поставки; відсутність вини відповідача у затримці поставки товарів від виробника HP; відсутність доказів понесення позивачем збитків, у зв`язку із затримкою поставки товарів, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про можливість зменшення у цьому випадку пені до 80 000 грн. (із заявлених до стягнення 133 465,50 грн.).

Такий висновок суду не порушує балансу інтересів сторін та не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність).

Доводи позивача про скасування рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру пені є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 24 січня 2023 року у справі №914/3103/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України без задоволення.

Матеріали справи №914/3103/22 повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 29 березня 2023 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.