РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2023Справа № 910/9206/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у підготовчому засіданні матеріали

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДИНА ЕРС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМАДЕЙ"

про стягнення 1 961 127,78 грн.,

за участю представників: згідно протоколу судового засідання;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РОДИНА ЕРС" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМАДЕЙ" про стягнення у розмірі 1 961 127,78 грн., з яких: заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги №190926/СД від 26.09.2019 у розмірі 1 415 000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 466 251,94 грн., 3% річних у розмірі 79 875, 84 грн.

Разом з позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "РОДИНА ЕРС" подало заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на рахунки ТОВ "Сінемадей" (ідентифікаційний код юридичної особи 42158386) в межах суми позовних вимог, а саме: 1 961 127,78 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДИНА ЕРС" про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків у десять днів з дня вручення цієї ухвали.

22.09.2022 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 20.09.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 21.11.2022.

16.11.2022 через електронний суд від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

21.11.2022 через електронний суд від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2022 відкладено підготовче засідання на 28.12.2022.

У підготовчому засіданні 28.12.2022 представники позивача надали усні пояснення щодо предмету спору та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У підготовче засідання 28.12.2022 представник відповідача не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 відкладено судове засідання на 01.02.2023.

У підготовчому засіданні 01.02.2023 представник позивача не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У підготовче засідання 01.02.2023 представник відповідача не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 16.03.2023.

09.03.2023 до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

16.03.2023 до Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

У судовому засіданні 16.03.2023 представник позивача, надав усні пояснення щодо предмету спору та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідач був належним чином повідомлений про дати, час та місце кожного судового засідання, що відбувалися у межах цієї справи, проте процесуальним правом на подання заяв по суті справи не скористався.

У даному випадку суд відзначає, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Згідно з частини 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

У судовому засіданні 16.03.2023 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "РОДИНА ЕРС" (надалі - Позивач/Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІНЕМАДЕЙ" (надалі - Відповідач/Сторона 2) укладено договір поворотної фінансової допомоги № 190926/СД (надалі - Договір), відповідно до якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Сторона 1 передає Стороні 2 грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1. цього Договору (надалі іменується - Фінансова допомога), а Сторона 2 зобов`язується повернути Фінансову допомогу у визначений цим Договором строк (п. 1.1. Договору).

Пунктом 2.1. Договору визначено, що розмір Фінансової допомоги становить 2 600 000,00 грн. (Два мільйона шістсот тисяч гривень 00 копійок), без ПДВ, з урахуванням комісії банку.

Згідно з пунктом 3.2. Договору, фінансова допомога вважається переданою Стороні 2 в момент перерахування на розрахунковий рахунок Сторони 2.

Відповідно до пункту 3.3. Договору, фінансова допомога може надається частинами, термін надання не повинен перевищувати одного календарного дня з дати надання Стороною 2 Стороні 1 усної або письмової заявки на одержання чергового траншу.

Сторони погодили, що відповідно до пункту 4.1. Договору, Сторона 2 зобов`язана повернути Стороні 1 Фінансову допомогу у строк до 31 грудня 2019 року (включно) шляхом перерахування відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок Сторони 1.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що фінансова допомога вважається повернутою Стороні 1 в момент зарахування суми Фінансової допомоги на розрахунковий рахунок Сторони 1.

Згідно з пунктом 4.3. Договору строк, визначений у п.4.1. цього Договору, може бути продовжений за домовленістю Сторін.

Відповідно до пункту 5.1. Договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати передання Фінансової допомоги Стороні 2.

Сторони у пункті 5.2. Договору погодили, що строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 5.1. цього Договору та закінчується після повного виконання його умов Сторонами.

Пунктом 5.3. Договору визначено, що закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Позивач на виконання умов договору поворотної фінансової допомоги від 26.09.2019 перерахував відповідачу суму у розмірі 2 270 000,00 грн. в підтвердження чого надав суду виписки з банківського рахунку, а саме: операція від 26.09.2019 на суму 250 000,00 грн., операція від 09.10.2019 на суму 520 000,00 грн., операція від 18.10.2019 на суму 500 000,00 грн., операція від 21.10.2019 на суму 500 000,00 грн., операція від 22.10.2019 на суму 500 000,00 грн., додатково підтверджується платіжними доручення № 2542 від 21.10.2019, № 2328 від 26.09.2019, № 2463 від 09.10.2019, № 2558 від 22.10.2019, № 2541 від 18.10.2019.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач у повному розмірі не здійснив повернення коштів за договором поворотної фінансової допомоги № 190926/СД від 26.09.2019 у сумі 1 415 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору 12.07.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією № 07/22 про повернення поворотної фінансової допомоги в розмірі 1 415 000,00 грн.

Позивачем отримано від відповідача відповідь на претензією № 14-07-22-2 від 14.07.2022, відповідно до якої відповідач визнав наявну заборгованість перед позивачем та запропонував провести переговори щодо надання відстрочення на сплату боргу до 31.10.2022.

Оскільки, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк визначений договором, до 19.10.2020, суму фінансової допомоги у розмірі 1 415 000,00 грн. позивачу не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги №190926/СД від 26.09.2019 у розмірі 1 961 127,78 грн., з яких: основна заборгованість у розмірі 1 415 000,00 грн., інфляційні витрати у розмірі 466 251,94 грн., 3% річних у розмірі 79 875, 84 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір поворотної фінансової допомоги від 26.09.2019, згідно із яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 2 270 000,00 грн.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Надання позики у сумі 2 270 000,00 грн. підтверджується виписками з банківського рахунку, а саме: операція від 26.09.2019 на суму 250 000,00 грн., операція від 09.10.2019 на суму 520 000,00 грн., операція від 18.10.2019 на суму 500 000,00 грн., операція від 21.10.2019 на суму 500 000,00 грн., операція від 22.10.2019 на суму 500 000,00 грн., та платіжними доручення № 2542 від 21.10.2019, № 2328 від 26.09.2019, № 2463 від 09.10.2019, № 2558 від 22.10.2019, № 2541 від 18.10.2019.

Згідно із частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. Договору сторони передбачили, що Сторона 2 зобов`язана повернути Стороні 1 Фінансову допомогу у строк до 31 грудня 2019 року (включно) шляхом перерахування відповідних грошових коштів на розрахунковий рахунок Сторони 1.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідачем було частково повернуто кошти за договором поворотної фінансової допомоги у розмірі 855 000,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку, а саме: операція від 22.11.2019 на суму 420 000,00 грн., операція від 22.11.2019 на суму 200 000,00 грн., операція від 26.02.2020 на суму 235 000,00 грн., проте заборгованість відповідача в розмірі 1 415 000,00 грн. залишається не сплаченою.

Враховуючи викладене вище, оскільки доказів виконання відповідачем зобов`язання зі сплати спірної заборгованості матеріали справи не містять, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості у розмірі 1 415 000,00 грн. основного боргу.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення інфляційні витрати у розмірі 466 251,94 грн., 3% річних у розмірі 79 875, 84 грн., суд враховує наступне.

Як унормовано приписами статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних в межах заявленого періоду, суд приходить до висновку про те, що розрахунок є арифметично вірним, обґрунтованим та здійсненим у відповідності до умов чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат у розмірі 466 251,94 грн. та 3% річних у розмірі 79 875, 84 грн. підлягають задоволенню повністю.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Належних та достовірних доказів на спростування обставин, викладених позивачем, відповідач суду не надав, жодного змістовного та обґрунтованого заперечення проти позову не навів.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, господарський суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДИНА ЕРС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМАДЕЙ" у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНЕМАДЕЙ" (01004, місто Київ, вулиця Велика Васильківська/Басейна, будинок 1-3/2А; ідентифікаційний код: 42158386) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РОДИНА ЕРС" (04212, місто Київ, вулиця Богатирська, будинок 1А; ідентифікаційний код: 41228162) заборгованість в розмірі 1 415 000 (один мільйон чотириста п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., інфляційні витрати в розмірі 466 251 (чотириста шістдесят шість тисяч двісті п`ятдесят одна )грн. 94 коп., 3% річних в розмірі 79 875 (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 84 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 29 416 (двадцять дев`ять тисяч чотириста шістнадцять) грн. 92 коп.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 27.03.2023.

Суддя І.В. Приходько