ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2023 р.м. ХарківСправа № 922/284/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ", м.Черкаси (адреса:18002, м.Черкаси, вул.Небесної сотні,31/1, оф.507)
до Височанської селищної ради (адреса:62459, Харківська обл., смт Високий, вул.Бульварна,12)
про стягнення 21785,99 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Височанської селищної ради про стягнення 21785,99 грн. за договором про постачання природного газу №С/179-20 від 27.02.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.01.2023 року відкрито провадження у справі №922/284/23 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач надав до суду відзив (вх.№2307 від 31.01.2023), в якому заперечував проти позову в повному обсязі.

Надані документи прийняті судом до розгляду та долучені до справи.

Позивач відповідь на відзив не надав.

Отже суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

27.02.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" (постачальник, позивач) та Височанською селищною радою (споживач, відповідач) був укладений договір постачання природного газу № С/179-20 (далі - Договір).

Згідно з пунктом 1.1. Договору постачальник зобов`язується поставити споживачу протягом 2020 року товар: ДК 021:2015. код 09120000-6- Газове паливо (Природний газ), а споживач зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Згідно з п.1.2. Договору плановий обсяг постачання газу - 45409 куб. метрів та зазначено плановий обсяг споживання природного газу в помісячному розрізі.

Згідно з п.2.9.1. Договору за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Пунктом 2.9.2. Договору передбачено, що на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника.

Відповідно до п.2.9.3. Договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати в письмовій формі вмотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

Відповідно до п.3.2. Договору ціна газу становить 3799,999 грн. за 1 тис.м.куб. крім того ПДВ - 760,00 грн, всього з ГІДВ - 4559,999 грн.

Відповідно до п.3.3. Договору загальна вартість Договору становить 172554,17грн, крім того ПДВ - 34510,83 грн, разом з ПДВ - 207065,00 грн.

Згідно з п.3.4. договору ціна, зазначена в п.З.2, Договору, може змінюватись протягом дії договору у порядку, встановленому діючим законодавством України. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди ло цього Договору

Протягом дії вищевказаного Договору Сторонами були укладені наступні додаткові угоди:

- Додаткова угода №1 від 13.05.2020 року, якою уточнено банківські реквізити позивача;

- Додаткова угода №2 від 12.10.2020 року щодо зміни ціни на природній газ з 01 вересня 2020 року, що становила 5016,00 грн з ПДВ;

- Додаткова угода №3 від 27.10.2020 року щодо зміни ціни на природний газ з 01 жовтня 2020 року, що становила 5517,60 грн з ПДВ;

- Додаткова угода №4 від 20.11.2020 року щодо зміни ціни на природний по з 01 листопада 2020 року, що становила 6069,36 грн з ПДВ;

- Додаткова угода №5 від 23.12.2020 року щодо зміни ціни на природний газ з 01 грудня 2020 року, що становила 6675,00 грн з ПДВ.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що розрахунковий період за договором становить один календарний місяць - 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

Відповідно п.4.2.1 Договору оплата вартості газу здійснюється споживачем не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі актів приймання-передачі природного газу, які надаються постачальником.

Відповідно до акту приймання-передачі природного газу №РН-0007840 від 23.12.2020 року позивач поставив відповідачу природний газу у грудні 2020 року у кількості - 8,5 тис.м.куб. на суму 56737,50 грн, що є затвердженим сторонами договору та сплаченим відповідачем відповідно до платіжних доручень №№231,261 від 28.12.2020 року, наявними в матеріалах справи.

Як стверджує позивач, він поставив відповідачу також природний газ у грудні 2020 року у кількості 1,6345 тис.м.куб. на загальну суму 10910,29 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №PН-0008348 від 31.12.2020 року, проте відповідач за поставлений газ не розрахувався.

Таким чином, за розрахунками позивача, загальний обсяг спожитого природного газу Відповідачем у грудні 2020 року з ресурсу Позивача становить 10,13450 тис.м.куб.

В позовній заяві позивач зазначає, що дані, вказані в розрахункових документах оформлені на підставі офіційних даних з інформаційної платформи ТОВ «Оператор ГТС України», чиї дані є остаточними та достовірними.

Крім того, позивач зазначає, що неодноразово направляв акт приймання-передачі спожитого природного газу №PН-0008348 від 31.12.2020 року, однак відповідач так і не повернув підписаний примірник акту позивачу, що стало підставою для позивача звернутись із запитом до ТОВ «Оператор ГТС України» для підтвердження фактичних обсягів споживання природного газу. За наслідками направленого запиту було отримано відповідь на запит від ТОВ Оператор ГТС України з додатком № 8.

Таким чином, залишок заборгованості відповідача за спожитий природний газ з ресурсу позивача за грудень 2020 року в загальному розмірі становить 10910,29 грн.

Відповідно до п.5.4.2. Договору споживач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати за поставлений Товар.

21.09.2021 року позивач направив на адресу відповідача претензію №282/09-04, в якій просив останнього підписати акт приймання-передачі за грудень та акт звірки взаєморозрахунків, та в претензії вказаний термін оплати до 10.10.2021 року. Проте відповідач відповіді не надав, акт не підписав.

Отже, як стверджує позивач, відповідач заборгованість не сплатив, підписаний акт не повернув, та станом на день подання позову заборгованість відповідача перед позивачем за грудень 2020 року з урахуванням нарахованих штрафних санкцій становить 21785,99 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює обов`язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов Договору позивач у грудні 2020 року поставив відповідачу природній газ у загальній кількості 10134,50 м3, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №РН-0007840 від 23.12.2020 року про постачання 8,5 тис.м.куб. газу на суму 56737,50 грн. та актом приймання-передачі природного газу № PН-0008348 від 31.12.2020 року про постачання 1,6345 тис.м.куб. газу на суму 10910,29 грн.

Заборгованість за актом приймання-передачі природного газу № РН-0007840 від 23.12.2020 року у розмірі 56737,50 грн сплачена відповідачем відповідно до платіжних доручень №№231,261 від 28.12.2020 року, наявними в матеріалах справи.

За газ, поставлений відповідачу за актом приймання-передачі природного газу № PН-0008348 від 31.12.2020 року на загальну суму 10910,29 грн відповідач не розрахувався.

Згідно з п.2.9.1. Договору за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) газу Споживачу за розрахунковий період, що складений між Оператором ГРМ та Споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

Пунктом 2.9.2. Договору передбачено, що на підставі отриманих від Споживача даних та/або даних Оператора ГРМ Постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником Постачальника.

Відповідно до п.2.9.3. Договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати в письмовій формі вмотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

21.09.2021 року позивач направив на адресу відповідача претензію №282/09-04, в якій просив останнього підписати акт приймання-передачі за грудень та акт звірки взаєморозрахунків, крім того, в претензії вказаний термін оплати до 10.10.2021 року. Проте відповідач відповіді не надав, акти не підписав, борг не сплатив.

Крім того, позивач звертався із запитом до ТОВ «Оператор ГТС України» для підтвердження фактичних обсягів споживання природного газу. ТОВ Оператор ГТС України надало відповідь з додатком №8 щодо фактичних обсягів споживання природного газу за кожним споживачем приєднаним до ТОВ "ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ" (а.с.28).

Відповідач у визначені умовами договору строки не повернув позивачу підписаний акт приймання-передачі газу.

Також відповідач в порушення п.2.9.3. Договору не надіслав позивачу вмотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

До суду відповідачем також не надані такі докази.

Щодо строку оплати.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п.4.2.1. Договору оплата вартості природного газу здійснюється споживачем не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі актів приймання-передачі природного газу, які надаються постачальником або 10% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 5 числа місяця, в якому здійснюється постачання природного газу.

Доказів оплати відповідачем 10% вартості запланованого газу до суду сторонами не надано.

Позивач зазначає, що неодноразово направляв на адресу позивача акт приймання-передачі природного газу №PН-0008348 від 31.12.2020 року.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази надіслання постачальником відповідачу акту приймання-передачі природного газу №PН-0008348 від 31.12.2020 року раніше, ніж разом з претензією від 21.09.2021 року.

Відсутність доказів направлення позивачем відповідачу акту приймання-передачі природного газу №PН-0008348 від 31.12.2020 року унеможливлює застосування п.4.2.1. договору щодо оплати спожитого газу в строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим, на підставі актів приймання-передачі природного газу.

Як вже зазначалось вище, 21.09.2021 року позивач направив на адресу відповідача претензію №282/09-04, в якій просив останнього підписати акт приймання-передачі за грудень та акт звірки взаєморозрахунків (а.с.30-31).

До претензії позивачем надано акт приймання-передачі природного газу №PН-0008348 від 31.12.2020 року у 2-х екземплярах, рахунок-фактуру та акт звірки взаєморозрахунків .

В матеріалах справи наявні докази направлення відповідачу даної претензії з актом приймання-передачі природного газу №PН-0008348 від 31.12.2020 року (а.с.32-33).

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже строк оплати в такому випадку повинен відраховуватися з пред`явлення вимоги, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України.

Однак, в претензії позивачем визначений відповідачу термін оплати заборгованості в строк до 10.10.2021 року (а.с.31).

Згідно з ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Враховуючи, що останній день строку на оплату боргу, визначений позивачем, 10.10.2021 року є вихідним, то кінцевий строк оплати відповідачем заборгованості є 11.10.2021 року.

Враховуючи викладене, позивач в своїй претензії встановив відповідачу строк для виконання зобов`язання з оплати спожитого газу згідно з актом приймання-передачі природного газу №PН-0008348 від 31.12.2020 року до 10.10.2021 року.

Отже останній строк виконання зобов`язання відповідачем щодо оплати за спожитий газ відповідно до акту приймання-передачі природного газу №PН-0008348 від 31.12.2020 року, визначений позивачем у претензії, з урахуванням положень ч.5 ст.254 ЦК України, є таким, що настав 11.10.2021 року.

З 12.10.2021 року розпочалося прострочення зобов`язання відповідача щодо оплати спожитого газу.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, що підтверджується матеріалами справи (актом приймання-передачі природного газу № РН 0008348, відомостями від оператора ГРМ щодо обсягів поставленого позивачем відповідачу газу).

Відповідач спожитий за вказаним актом газ не оплатив, підписаний акт позивачу не повернув, письмову відмову від підписання акту на виконання п.2.9.3. договору позивачу не направив.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та повністю не розрахувався за поставлений газ у визначений строк, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором на суму 10910,29 грн.

Щодо заперечень відповідача.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що в Акті приймання-передачі природного газу № РН 0008348 від 31.12.2020 року на суму 10910,29 грн, який надано в якості доказу позивачем, не вказано персональний EIC-код Височанської селищної ради як споживача.

У листі ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» від 27.01.2022 року, на який посилається позивач, не вказано який саме персональний EIC-код присвоєно Височанській селищній раді як споживачу.

Також персональні EIC-коди Височанської селищної ради, як споживача, не вказані в договорі про постачання природного газу №С/179-20 від 27.02.2020 року та у додатках до договору. Вищезазначені докази, які надані позивачем до суду, на думку відповідача, не можуть служити документальним підтвердженням постачання Височанській селищній раді газу, зазначеного в Акті приймання-передачі природного газу № РН 0008348 від 31.12.2020 року.

Суд відхиляє заперечення відповідача, з огляду на наступне.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідач підтверджує, що 23.12.2020 року між сторонами був підписаний Акт приймання-передачі природного газу №РН 0007840 на суму 56737,50 гривень, який був сплачений відповідачем без жодних зауважень.

Матеріалами справи підтверджується сплата заборгованості за Актом приймання-передачі природного газу № РН 0007840 на суму 56737,50 гривень.

Зазначений Акт приймання-передачі природного газу № РН 0007840 на суму 56737,50 гривень також не містить EIC-коди Височанської селищної ради, однак при цьому підписаний відповідачем та сплачений без жодних зауважень.

Відповідно до п.2.9.3. Договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати в письмовій формі вмотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

Відповідач не надав суду доказів, які б підтвердили наявність письмових зауважень щодо відсутності EIC-коду, чи будь-яких інших зауважень щодо відмови від підписання акта приймання-передачі газу.

Отже враховуючи викладене, лише відсутність EIC-коду споживача не може бути підставою для несплати заборгованості за поставлений природний газ, та відповідно підставою для відмови в позові.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 5934,30 грн пені за несвоєчасне проведення платежу, 4285,89 грн інфляційних збитків, 655,51 грн З % річних за користування коштами.

Судом встановлено, що відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором щодо оплати заборгованості.

Зазначене дає позивачу правові підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних на прострочену заборгованість.

Як зазначено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі №911/19/19 суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд з`ясував обставини щодо правильності здійснення позивачем відповідних розрахунків.

Судом встановлено, що розрахунки позивача по нарахуванню пені, 3% річних, інфляційних є невірними, з огляду на наступне.

Як вже було зазначено, прострочення з оплати заборгованості виникло у відповідача з наступного дня після закінчення строку, визначеного позивачем в претензії, з урахуванням ч.5 ст.254 ЦК України, а саме, з 12.10.2021 року (в претензії встановлений строк оплати до 10.10.2021 року (неділя), отже останній строк оплати - 11.10.2021 року, а прострочення заборгованості починається з 12.10.2021 року).

Крім того, позивач в позовній заяві зазначає про нарахування пені, 3% річних та інфляційних саме від закінчення строку, зазначеного в претензії, з 11.10.2021 року (а.с.3-4).

Однак в розрахунках позивача початком нарахування пені та 3% річних є інша дата - 19.01.2021 року, а інфляційних - лютий 2021 року (а.с.4-5).

Отже позивачем невірно визначені періоди початку нарахування пені, інфляційних та 3% річних.

Щодо пені.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В силу ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 6.2.1. Договору зазначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 5934,30 грн.

Судом встановлено, що крім зазначеного вище невірно визначеного періоду початку нарахування пені, позивачем також невірно визначений кінцевий період нарахування пені - 19.01.2023 року.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців із дня, коли зобов`язання повинно було бути виконане.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 232 ГК України.

Отже Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 927/1091/17.

Також подібні за змістом до даних правовідносин є висновки у ряді інших постанов Верховного Суду, зокрема, у постанові від 07.06.2019 по справі №910/23911/16, у постанові від 13.09.2019 по справі №902/669/18, від 12.06.2018 по справі № 910/4164/17, від 22.11.2018 по справі № 903/962/17,у яких висловлено позицію про те, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

Договір не містить умов нарахування пені більше 6 місяців.

Пункт 6.2.1. Договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 ГК України, наприклад, який є більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати.

Отже кінцевий строк нарахування пені на заборгованість за спірним Договором обмежується 6 місяцями з дати, коли борг повинен був бути сплачений.

Перевіривши відповідний розрахунок пені, суд дійшов висновку, що розрахунок пені позивача є хибним, у зв`язку з невірним періодом нарахування пені більш ніж 6 місяців від дати, коли оплата мала бути здійснена (позивачем помилково не застосовано у розрахунку пені приписи ч.6 ст.232 ГК України).

З огляду на зазначене, суд перераховує пеню на суму боргу за шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Отже вірним періодом нарахування пені є період з 12.10.2021 року (перший день прострочення) до 11.04.2022 року (6 місяців від дня коли борг повинен був бути сплачений).

Таким чином, здійснивши перерахунок пені, відповідно до норм законодавства та умов договору, з урахуванням вірних періодів нарахування, суд встановив, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 1010,02грн.

В частині стягнення 4924,28 грн пені слід відмовити, у зв`язку з невірним розрахунком та невідповідністю вимогам чинного законодавства України.

Щодо 3% річних та інфляційних.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 655,51 грн 3% річних та 4285,89 грн інфляційних.

Як вже було зазначено, позивачем невірно визначений початок нарахування 3% річних (з 19.01.2021 року) та інфляційних (з лютого 2021 року).

Крім того, позивач зазначив невірний індекс інфляції за січень 2023 року (101,3) замість вірного індексу - 100,8, оскільки на час подання позову індекс за січень 2023 року ще не був опублікований.

Судом зроблено перерахунок 3% річних, починаючи з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане (з 12.10.2021 по 19.01.2023).

Таким чином, здійснивши перерахунок 3% річних відповідно до норм законодавства, з урахуванням вірного періоду прострочення, суд встановив, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення 416,98 грн 3% річних.

В частині стягнення 238,53 грн 3% річних слід відмовити, у зв`язку з невірним розрахунком.

Судом зроблено перерахунок інфляційних, починаючи з місяця, у який зобов`язання мало бути виконане (з жовтня 2021 по січень 2023), та з урахуванням вірного індексу інфляції за січень 2023 року.

Таким чином, здійснивши перерахунок інфляційних, суд встановив, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення 3335,66 грн інфляційних.

В частині стягнення 950,23 грн інфляційних слід відмовити, у зв`язку з невірним розрахунком.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, які підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачем, але, у зв`язку з невірним розрахунком пені, інфляційних та 3% річних, позов підлягає частковому задоволенню.

В частині стягнення 4924,28 грн пені, 238,53 грн 3% річних, 950,23 грн інфляційних суд відмовляє, у зв`язку з невірними розрахунками.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується положеннями п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір в розмірі 1930,88 грн покладається на відповідача, з вини якого виник спір, решта судового збору покладається на позивача, у зв`язку з частковою відмовою в позові.

Також позивачем у позовній заяві визначений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, в якому, крім 2684,00 грн судового збору, зазначені 3000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.3 ст.126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На час прийняття рішення у справі докази понесених витрат на правничу допомогу позивачем до суду не надані.

Отже, у суду на даний час немає підстав для вирішення питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 79, 80, 86, 126, 129, 238, 240, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Височанської селищної ради (адреса: 62459, Харківська область, смт Високий, вул.Бульварна,12; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ» (адреса: 18002, м.Черкаси, вул.Небесної Сотні, 31/1, офіс 507; ) 10910,29грн заборгованості за спожитий природний газ у грудні 2020 року, 1010,02 грн пені, 3335,66грн інфляційних, 416,98 грн 3% річних, 1930,88 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "27" березня 2023 р.

Суддя К.В. Аріт