номер провадження справи 5/9/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 Справа № 908/113/23

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС (вул.Іллінська, буд. 8, м. Київ, 04070; )

До відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Мотор-Гарант (вул. Вересаєва, буд. 3, м. Запоріжжя, 69068; )

про стягнення 8 448,00 грн.,

Без виклику представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

10.01.2023 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Страхова компанія АРКС до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія Мотор-Гарант про стягнення 8448,00грн.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2023 справу №908/113/23 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 13.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/113/23 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Присвоєно справі номер провадження 5/9/23 та вирішено розгляд справи по суті розпочати з 07.02.2023 у приміщенні Господарського суду Запорізької області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4, кабінет № 209 (корпус 2).

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.01.2023 розпочато розгляд справи по суті з 07.02.2023 без проведення судового засідання та 14.03.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з позовної заяви позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу на суму 8 448,00 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України Про страхування, позивач просить суд позов задовольнити.

В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву від 03.02.2023 за вих. №151, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем заявлено до стягнення суму завданих збитків в розмірі 8 448,00 грн. за оренду підмінного автомобіля та відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортний засобів» не відносить до шкоди, заподіяну майну або до шкоди, пов`язаною з пошкодженням транспортного засобу. На підставі зазначеного, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Запропоновану надати ухвалою від 13.01.2023 №908/113/23, письмову відповідь щодо відзиву на позовну заяву, позивачем суду не надано.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, без виклику представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» (далі - Страховик) та ОСОБА_1 (далі - Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №34866а1юб (далі - Договір).

Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 .

У відповідності до умов вказаного Договору страхування Страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

Згідно частини 2 статті 8 Закону України Про страхування страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону України Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору

21.10.2021 року в м. Київ, вул. Братиславська, 3 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 та транспортного засобу MAN TGL, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 06.12.2021 року по справі 754/17582/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу 21.10.2021 звернулась потерпіла сторона до ПрАТ «СК «АРКС».

Відповідно до рахунку на технічне обслуговування №123048100 від 29.10.2021, виставленого ФОП Маслівець О.В. потерпілій особі Бойко О.В., вартість робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_1 становить 70 985,84 грн.

Також згідно ремонтної калькуляції №1.003.21.0 від 07.11.2021 загальна сума становить 70 985,84 грн.

На підставі цієї заяви та наданих потерпілою особою документів ПрАТ «СК «АРКС» складено страховий акт № АRX3032042 від 10.11.2021, згідно якого сума страхового відшкодування складає 70 985,84 грн.

Згідно вказаного страхового акту АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 70 985,84 грн., що підтверджується платіжним дорученням №839327 від 12.11.2021.

Отже, позивач виконав свої зобов`язання перед Страхувальником згідно умов Договору.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ст. 981 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України, статтею 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу MAN TGL, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» на підставі полісу серії ЕР №204208246 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом серії ЕР №204208246 передбачено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну -130 000,00 грн., франшиза 1 000,00 грн.

Статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання обов`язку може бути покладено на іншу особу, якщо з умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не виникає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна або сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «АВТОСОЮЗ» виставило ОСОБА_1 (потерпілій особі) рахунок №123048565 від 21.12.2021 за користування підмінним автомобілем на суму 8 448,00 грн.

ПрАТ «СК «АРКС» здійснила доплату страхового відшкодування на підставі страхового акту № АRX3111516 у розмірі 8 448,00 грн. на користь ТОВ «АВТОСОЮЗ», що підтверджується платіжним дорученням №854497 від 23.12.2021.

Позивач направив на адресу відповідача заяву (претензію) від 21.02.2022 за вих. №0025632/1/ІНС.ЛОУ про виплату страхового відшкодування в сумі 70 985,84 грн. та повідомило, що АТ СК «АРКС» здійснило доплату страхового відшкодування потерпілій особі за даним страховим випадком згідно страхового акту №ARX3111516 в розмірі 8 448,00грн.

Як вбачається з позовної заяви та відзиву на позовну заяву, 02.09.2022 ТДВ «СК «МОТОР-ГАРАНТ» здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «АРКС» у розмірі 69 985,84 грн. (за вирахуванням франшизи, яка згідно полісу серії ЕР №204208246 становить 1 000,00 грн.), що підтверджується платіжним дорученням №2985 від 02.09.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Отже, факт сплати відповідачем на користь позивача страхового відшкодування в сумі 69 985,84 грн. визнаний учасниками справи та не підлягає доказуванню і не є предметом позову.

Таким чином, заявлені позовні вимоги стосуються страхового відшкодування за доплату здійсненого ПрАТ «СК «АРКС» за оренду підмінного автомобіля в сумі 8 448,00грн., яку відповідач не сплатив, у зв`язку з чим ПрАТ «СК «АРКС» звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 28 Закону України, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних

засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.29 Закону України, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Суд зазначає, що до вказаного переліку не відноситься оренда підмінного автомобіля, позивачем не наведено жодного нормативного обґрунтування зворотного.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що використання ОСОБА_1 (потерпілою особою) підмінного автомобіля, згідно рахунку технічного обслуговування № 123048565 від 21.12.2021р у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є шкодою, заподіяною майну та/або шкодою, пов`язаною з пошкодженням транспортного засобу, в розумінні статтей 28 та 29 зазначеного Закону України, а отже витрати, які поніс позивач з відшкодування потерпілій особі вартості за оренду підмінного автомобіля в розмірі 8 448,00 грн. здійснені ним за власним бажанням, всупереч вимогам закону, а отже його вимоги до відповідача є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 20.03.2023.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.