ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"14" березня 2023 р. Справа № 924/954/22

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", м. Хмельницький

до фізичної особи-підприємця Сербіна Андрія Івановича, смт. Лозове Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Харуна Леоніда Васильовича , м. Красилів Хмельницької області

про стягнення 150000,00 грн основного боргу, 38584,77 грн інфляційних втрат, 4401,37 грн 3% річних,

представники учасників справи:

позивача: не з`явився

відповідача: Куркевич О.В. - представник згідно ордеру

третьої особи: не з`явився

У судовому засіданні 14.03.2023р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 26.12.2022р. відкрито провадження у справі № 924/954/22 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 06.02.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 924/954/22 до судового розгляду по суті на 11:30 год. 07.03.2023р.

07.03.2023р. на адресу суду до початку судового засідання надійшла заява представника позивача, у якій останній просить суд залишити позовну заяву за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця Сербіна Андрія Івановича, смт. Лозове Хмельницької області про стягнення 150000,00 грн основного боргу, 38584,77 грн інфляційних втрат, 4401,37 грн 3% річних без розгляду у відповідності до ст. 226 ГПК України.

Вказана заява підписана представником позивача Гвоздьовою Д.М., яка згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", та не порушує права та законні інтереси інших осіб.

10.03.2023р. представником відповідача подано заперечення на заяву про залишення позову без розгляду, у яких просить суд відмовити у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду. В обґрунтування своїх заперечень вказав, що вищевказана заява подана позивачем з порушенням процесуальних строків, оскільки ухвалою від 06.02.2023р. прийнято рішення про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11:30 год. 07.03.2023р. Також зазначено, що, враховуючи ту обставину, що на початок розгляду справи по суті 07.03.2023р. в матеріалах справи була відсутня заява позивача про залишення позову без розгляду, підстави для задоволення такої заяви відсутні.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно частини 3 ст. 201 ГПК України з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

Як встановлено судом, подане клопотання про залишення позову без розгляду сформовано позивачем у системі "Електронний суд" 07.03.2023р.

Як слідує з даних системи "Діловодство спеціалізованого суду", користувачем (Баула І.О.) 07.03.2023р. о 10:41 год. додано до системи файл "Заява про залишення позову без розгляду".

Крім того, представником позивача в судовому засіданні 07.03.2023р. повідомлено суд, що ним було подано через систему "Електронний суд" заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті.

За таких обставин, з огляду на подання представником позивача заяви про залишення позову без розгляду та повідомлення суд про подання такої заяви до початку розгляду справи по суті суд приходить до висновку, що позивачем не порушено процесуальні строки встановлені п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України, заперечення відповідача є необґрунтованими, а позовну заяву необхідно залишити без розгляду.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Про залишення позову без розгляду постановляється ухвала, в якій вирішуються питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету (ч. 2 ст. 226 ГПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Враховуючи залишення позовної заяви без розгляду на підставі заяви позивача, суд дійшов висновку, що судові витрати понесені товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" у справі № 924/954/22 в частині судового збору необхідно покласти на позивача.

Крім того, представником відповідача подано клопотання про долучення доказів понесених витрат на професійну правову допомогу від 08.03.2023р. та додаткові пояснення щодо розподілу судових витрат в разі задоволення заяви позивача про залишення позову без розгляду, відповідно до яких зазначає, що загальна вартість послуг становить 16000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду ч. 3 ст. 123 ГПК України).

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ст. 130 ГПК України встановлені спеціальні правила, які стосуються окремих випадків розподілу судових витрат, зокрема, залишення позову без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Встановивши відповідність поданої позивачем заяви вимогам ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишив без розгляду позов товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" до фізичної особи-підприємця Сербіна Андрія Івановича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Харуна Леоніда Васильовича про стягнення 150000,00 грн основного боргу, 38584,77 грн інфляційних втрат, 4401,37 грн 3% річних.

Відповідно до ч.ч. 5 та 6 ст. 130 ГПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених ч.ч. 3-5 цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом 15 днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 8 ст. 129 цього Кодексу.

Системний аналіз норм процесуального законодавства, якими врегульовано питання розподілу судових витрат, ст.ст. 129 та 130 ГПК України дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду суд зобов`язаний виходити з положень саме ч. 5 ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17.

З викладеного убачається, що у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Тобто, відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і у подальшому з залишенням позову без розгляду.

Отже, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Разом з тим, ГПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідно до положень ч. 5 ст. 130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, останньому необхідно довести, а суду - встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача тощо.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

Суд приймає до уваги, що з положеннями статей 2, 4, 14 ГПК України стверджується, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, і ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Приписами п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо, позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Отже, бажання залишити позов без розгляду є практичною реалізацією принципу диспозитивності господарського судочинства, адже саме учаснику справи належить право розпоряджатися своїми правами щодо своїх позовних вимог (предмета спору) на власний розсуд.

Безперечно, подання товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" заяви про залишення позовної заяви без розгляду у справі, є реалізацією суб`єктивного процесуального права позивача у даній справі, однак не є свідченням необґрунтованості поданої позовної заяви та не дає підстави для висновку, що внаслідок саме неправильних дій позивача було ініційовано провадження у даній справі (подібна правова позиція викладена в додаткових ухвалах Верховного Суду від 12.07.2021 у справі № 903/317/20, від 02.09.2021 у справі № 922/2568/20, від 23.07.2021 у справі № 910/13025/19).

При цьому, дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість дій товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто", які пов`язані із зверненням до господарського суду із позовом до фізичної особи-підприємця Сербіна Андрія Івановича про стягнення 150000,00 грн безпідставно набутого майна (коштів), 38584,77 грн інфляційних втрат, 4401,37 грн 3% річних за надані послуги згідно договору № 01/08/01-14 про надання послуг з керування комп`ютерним устаткуванням та додатку № 1 від 01.08.2021р. до вказаного договору, оскільки після подання означеного позову товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" було подано до господарського суду Хмельницької області позов до фізичної особи-підприємця Сербіна Андрія Івановича про визнання недійсним договору про надання послуг з керування комп`ютерним устаткуванням та додатка № 1 до договору № 01/08/01-14 про надання послуг з керування комп`ютерним устаткуванням, укладені 01.08.2021 між фізичною особою-підприємцем Сербіном Андрієм Івановичем та товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "Фаворит Авто" в особі генерального директора Харуна Леоніда Васильовича (справа № 924/82/23). Тобто, позов у справі № 924/954/22 подано товариством з обмеженою відповідальністю Торговий Дім "Фаворит Авто" передчасно, так як результати розгляду справи № 924/82/23, де оскаржується договір № 01/08/01-14, впливають на подання (не подання) в подальшому товариством позову про стягнення безпідставно одержаних коштів за вищевказаним договором. При цьому, судом зазначається, що товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" в межах справи № 924/954/22 не заявлялося клопотання про зупинення провадження у справі до справи № 924/82/23, а у клопотанні про об`єднання вищевказаних справ в одне провадження судом було відмовлено ухвалою суду від 06.02.2023р.

Разом тим, судом зазначається, що з огляду на чинність договору № 01/08/01-14, підписання актів приймання-передачі наданих послуг сторонами, виставлення рахунків відповідачем та його оплата позивачем свідчить про волю сторін до настання відповідних правових наслідків. Тому, враховуючи вищевикладене, матеріали справи свідчать, що спірні грошові кошти у сумі 150000,00 грн були перераховані позивачем на рахунок відповідача платіжним дорученням № 5260 від 24.12.2021р., тобто були перераховані позивачем не безпідставно, а на виконання чинного договору, укладеного між сторонами. Доказів безпідставності перерахування грошових коштів на суму 150000,00 грн позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Таким чином, за висновком суду вищенаведені обставин свідчать про умисну та недобросовісну поведінку позивача, що перешкоджали правильному, швидкому та ефективному вирішенню спору у даній справі.

На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучений договір № 01-22/003 від 10.01.2023р. про надання правової допомоги, укладений між відповідачем, як клієнтом, та адвокатським бюро "Куркевича О.В.", як бюро, за п. 1.1. якого бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо: представництва інтересів клієнта при розгляді справи № 924/954/22 та при розгляді справи № 924/6/23.

Відповідно до п. 3.1. договору розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу є фіксованим та визначається сторонами актом приймання-передачі наданої правової допомоги згідно договору. Розмір гонорару розраховується залежно від обсягу виконаних робіт. Акт приймання-передачі наданої правової допомоги згідно договору набирає чинності з дня його підписання сторонами, або протягом 3-х днів з дня його отримання клієнтом.

Згідно п. 3.2. договору оплата послуги здійснюється в наступному порядку: 100% вартості послуги сплачується протягом 3-х банківських днів після підписання акту приймання-передачі наданої правової допомоги згідно договору, а в разі виникнення додаткових витрат адвоката, пов`язаних із виконанням цього договору - протягом 3-х днів з дня підписання акту приймання-передачі щодо додаткових витрат адвоката.

У відповідності до п. 3.4. договору сплата узгодженої сторонами суми гонорару (послуг) здійснюється клієнтом в готівковому або безготівковому порядку шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок бюро, реквізити якого зазначаються у відповідному рахунку на оплату гонорару.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що правова допомога вважається наданою після підписання акту приймання-передачі наданої допомоги, який підписується сторонами та скріплюється печатками (за наявності).

Бюро надає клієнту акт приймання-передачі наданої правової допомоги, в якому зазначається зміст наданої правової допомоги, розмір гонорару, який підлягає сплаті відповідно до умов договору, додаткові витрати, які були понесені бюро понад узгоджену суму гонорару (якщо такі мали місце).

На підтвердження виконання бюро зобов`язань за договором № 01-22/003 від 10.01.2023р. про надання правової допомоги надано акт приймання-передачі наданої правової допомоги № 1 від 08.03.2023р., відповідно до якого бюро передано, а клієнтом прийнято наступні послуги:

1) ознайомлення з матеріалами позовної заяви у справі № 924/954/22 - 2 год.;

2) витребування та підготовка доказів по справі. Дослідження судової практики в аналогічних спорах. Підготовка та подання відзиву на позовну заяву - 4 год.;

3) ознайомлення з матеріалами клопотань позивача у справі № 924/954/22. Підготовка заперечень на заяву про залучення третьої особи та об`єднання справ у одне провадження - 2 год.

4) участь в судовому засіданні 17.01.2023р. - 1 год.;

5) участь в судовому засіданні 06.02.2023р. - 1 год.;

6) участь в судовому засіданні 07.03.2023р. - 2 год.;

7) підготовка та подання письмових пояснень щодо судового збору у разі залишення позову без розгляду. Підготовка та подання пояснень заперечень на заяву про залишення позову без розгляду - 1 год.;

8) підготовка та подання доказів надання професійної правничої допомоги та клопотання про розподіл судових витрат - 2 год.;

9) участь в судовому засіданні 14.03.2023р. - 1 год.

Загальна вартість послуг складає 16000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом зазначається, що розмір заявлених витрат на правову допомогу в сумі 16000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і явно не співрозмірні із виконаною роботою у суді під час представництва інтересів відповідача у даній справі.

Так, враховуючи предмет спору та обсяг доказів для правового аналізу, ця справа не є складною для адвоката, який за своїм правовим статусом має достатню правову кваліфікацію. Відтак, ознайомлення з матеріалами позовної заяви у справі, ознайомлення з матеріалами клопотань позивача, підготовка та подання письмових пояснень щодо судового збору у разі залишення позову без розгляду, підготовка та подання пояснень заперечень на заяву про залишення позову без розгляду, підготовка та подання доказів надання професійної правничої допомоги та клопотання про розподіл судових витрат не вимагали від адвоката істотних витрат часу та професійних здібностей з огляду на правовий об`єм даних документів. Крім того, адвокатом не конкретизовано з якими матеріалами клопотань позивача здійснювалося ознайомлення та витребування яких доказів (та у кого) ним проводилося. Також адвокатом не надано, а матеріали справи не місять письмових заперечень на заяву про залучення третьої особи та об`єднання справ у одне провадження, про які ним зазначено у п. 3 акта № 1 від 08.03.2023р.

За таких обставин, очевидно, що вартість послуг адвоката є завищеною.

Встановлення судом тих обставин, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу, який зазначений адвокатом в акті приймання-передачі, є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023р. у справі № 910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

З огляду на викладене, керуючись передбаченим статтею 2 Господарського процесуального кодексу України завданням щодо справедливого вирішення судом спорів та встановленими статтею 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, серед яких справедливість, добросовісність та розумність, розумним розміром витрат відповідача на професійну правничу допомогу в межах справи, що розглядається, суд вважає 8000,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд з урахуванням вищенаведених обставин, критеріїв розумності та необхідності витрат на правову допомогу, задовольняє заяву відповідача частково та стягує з позивача 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Решту витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн суд покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 130, п. 5 ч. 1 ст. 226, 234, 235 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов по справі № 924/954/22 залишити без розгляду.

Клопотання представника фізичної особи-підприємця Сербіна Андрія Івановича про стягнення понесених витрат на професійну правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Фаворит-Авто" (Хмельницька область, м. Хмельницький, Проспект Миру, 101/2, ідентифікаційний код 35092210) на користь фізичної особи-підприємця Сербіна Андрія Івановича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 8000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 коп.) витрат на надання правової допомоги, понесених відповідачем.

Видати наказ.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом 10 днів до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено 14 березня 2023 р.

Суддя С.В. Заверуха

Відрук.: 3 примірн.

1 - до справи;

2 - відповідачу АДРЕСА_2

3 - третій особі (м. Красилів Хмельницької області, вул. Козацька (Гайдара), 7).

Всім реком. з повід.

Електронні адреси:

позивача: ;

відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1