РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2023 року справа № 927/1166/22
Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Хіловської І.Д., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право", вул. Лукянівська,21, оф.93, м. Київ, 04071; адреса представника: вул. Московська, 2а, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600; електронна пошта: , ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства", вул. Чернігівська, 128, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, електронна пошта:

про стягнення 24375 грн.

Представники сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув;

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПП Право" звернулось до суду з позовом до Комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства", у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 16250,00 грн. заборгованості та 8125,00 грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №02/2020 від 01.01.2020.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 28.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження у справі №927/1166/22 без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 15.02.2023 у справі №927/1166/22 клопотання Комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства" про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін задоволено, розгляд справи по суті призначено на 14.03.2023, 12:40.

Сторони у судове засідання не прибули, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень від 16.02.2023.

08.03.2023 від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

16.01.2023 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій) №1-3/57 від 12.01.2023, у якій відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій за грудень 2021 року до 25% заборгованості - 1500 грн.

16.01.2023 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №1-3/58 від 12.01.2023, у якому відповідач щодо позовних вимог заперечив з викладених у відзиві підстав.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідачем викладено клопотання про зупинення провадження у даній справі до винесення Північним апеляційним господарським судом рішення у справі №927/1324/21. Клопотання обгрунтовано тим, що у Північному апеляційному господарському суді триває розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2022 у справі №927/1324/21 щодо стягнення з відповідача за спірним договором грошових коштів за фактично не надані послуги у розмірі 120000,00 грн. заборгованості за щомісячними платежами за період квітень-листопад 2021 року та 75000,00 грн. загальної суми штрафу. Наразі відбувся апеляційний розгляд, склад колегії суддів знаходяться у нарадчій кімнаті, а тому відповідач просить суд зупинити провадження у даній справи до винесення постанови у справі №927/1324/21.

08.03.2023 від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення, у яких останній заперечив щодо зупинення провадження у даній справі, посилаючись на те, що справа №927/1324/21 вже розглянута Північним апеляційним господарським судом і за результатами розгляду винесена постанова від 06.12.2022, якою апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2022 у справі №927/1324/21 без змін.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до винесення Північним апеляційним господарським судом рішення (постанови) у справі №927/1324/21, суд відмовляє у його задоволенні з огляду на те, що Північним апеляційним господарським судом апеляційна скарга відповідача вже розглянута та винесена постанова від 06.12.2022 у справі №927/1324/21, яка оприлюднена у Єдиному реєстрі судових рішень 27.01.2023.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

01.01.2020 між Комунальним підприємством "Виробниче управління комунального господарства" (клієнт, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПП Право" (виконавець, позивач) укладено договір на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №02/2020 від 01.01.2020 (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобов`язується надавати абонентські юридичні та консалтингові послуги з надання консультаційно-інформаційної та професійної правничої допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язується прийняти послуги та оплачувати їх в обсязі та строках визначених договором.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили, що за послуги згідно п.1.1 даного договору, клієнт зобов`язується здійснювати оплату виконавцю шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок, вказаний виконавцем або в будь-який інший спосіб, передбачений законодавством.

Згідно із п. 4.2 договору вартість помісячних послуг за домовленістю сторін встановлюється у розмірі 2,5 мінімальних заробітних плат, що на момент укладання договору відповідає 11807 грн./місяць (4723,00*2,5=11807,00 грн.) (без ПДВ) і оплачуються клієнтом у період дії договору.

Встановлена договором вартість послуг у сумі 11807,00 грн./місяць за базовий перший місяць дії договору підлягає перерахунку у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати на підставі відповідних нормативно-правових актів шляхом її приведення до розміру, кратного 2,5 до розміру, законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати.

Враховуючи те, що відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" розмір мінімальної зарплати, починаючи з січня 2021 року складає 6500,00 гривень на місяць, вартість щомісячних абонентських послуг за договором починаючи з грудня 2021 року складає 16250,00грн.

Строком оплати послуг визначено період з 01 по 10 число наступного за тим, в якому надавались послуги, місяця (п.4.3 Договору).

Відповідно до п. 4.4 договору виконавець не пізніше останнього робочого місяця, в якому надавались послуги, подає клієнту акт прийому-передачі послуг та в разі необхідності виставляє рахунок за послуги згідно умов договору.

Відповідно до п. 7.1 договору даний договір укладений строком на двадцять чотири місяці з 01.01.2020 по 31.12.2021 і підлягає пролонгації на тих же умовах у разі, якщо жодна з сторін не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку його дії письмово не повідомить іншу про розірвання.

У підтвердження наданих послуг позивач надав копію акту прийому-передачі абонентських юридичних послуг за грудень 2021 року, який не підписаний відповідачем (а.с. 12).

Позивачем відповідачу виставлено рахунок-фактуру № 12/21 від 31.12.2021 на суму 16250,00 грн. (а.с. 13).

Акт прийому - передачі абонентських юридичних послуг та рахунок направлені відповідачу, що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 13.01.2022, накладною "Укрпошта" №227 від 13.01.2022 (а.с. 14).

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач взяті на себе грошові зобов?язання договором не виконав, оплату послуг за грудень 2021 року не здійснив.

Заборгованість у сумі 16250,00 грн. заявлена позивачем до стягнення з відповідача за даним позовом.

У разі невиконання або неналежного виконання обов`язків, передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України та цього договору (п.5.1 договору).

Згідно із п. 5.2 договору за прострочення виконання грошових зобов`язань більш ніж на місяць, винна сторона сплачує штраф у розмірі 50% від суми допущеної заборгованості за кожен місяць.

На підставі п. 5.2 позивачем нарахований штраф у розмірі 8125,00 грн. за прострочення платежу.

Позивач у справі посилається на обставини справи, пов`язані з укладанням та порядком виконання договору на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №02/2020 від 01.01.2020, встановлені судовими рішеннями у справі №927/398/21, які є преюдиційними щодо даного судового спору.

Позивач вказав про те, що судом апеляційної інстанції у справі №927/398/21 встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині оплати послуг; факт про те, що спірний договір за своєю правовою є абонентським, і визначений у ньому порядок проведення оплати не пов`язується, та не передбачає попереднього встановлення клієнтом виконавцю конкретного обсягу послуг на кожен місяць та отримання від нього певних результатів, які повинні в кінці місяця передаватись йому за актом(а.с. 28-39).

Відповідач у відзиві на позов щодо позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що акт приймання-передачі не містять жодної інформації про зміст і обсяг господарської операці; договір не містить алгоритму дій сторін, що унормовують прийняття послуг. Доданий до позовної заяви акт не містять інформації, що відповідач відмовився від його підписання, акт підписано в односторонньому порядку. Покладання на підприємство, яке є об`єктом критичної інфраструктури під час дії на території України воєнного стану, додаткових витрат, пов`язаних із оплатою послуг, що фактично не були надані позивачем та не були отримані відповідачем, є надмірним тягарем для відповідача. Акт прийому-передачі не є належним та допустим доказом, який підтверджує факт надання позивачем та прийняття відповідачем послуг за актом.

Як зазначив позивач у поданих поясненнях, справа №927/1324/21 вже розглянута Північним апеляційним господарським судом і за результатами розгляду винесена постанова від 06.12.2022, якою апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2022 у справі №927/1324/21 без змін. Позивач вказав, що відповідачем на виконання рішення у справі №927/1324/21 погашено заборгованість за спірним договором, яку відповідач оспорював у апеляційній інстанції. У підтвердження викладеного позивачем додано платіжні документи у призначенні платежу яких зазначено: «часткова оплата зг. постанови ПАГС у справі №927/1324/21 від 06.12.2022».

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані матеріали, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено факт укладення сторонами у справі договору на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №02/2020 від 01.01.2020, факт направлення позивачем на адресу відповідача акту прийому-передачі абонентських юридичних послуг за грудень 2021 року та рахунок-фактуру № 12/21 від 31.12.2021 на суму 16250,00 грн. Акт не підписано з боку відповідача.

Сторонами у договорі передбачено, що вартість помісячних послуг за домовленістю сторін встановлюється у розмірі 2,5 мінімальних заробітних плат (без ПДВ) і оплачуються клієнтом у період дії договору. Встановлена договором вартість послуг у сумі 11807,00 грн/місяць за базовий перший місяць дії договору підлягає перерахунку у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати на підставі відповідних нормативно-правових актів шляхом її приведення до розміру, кратного 2,5 до розміру, законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати.

Позивачем при визначенні суми наданих послуг враховано положення ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", відповідно до якої розмір мінімальної зарплати, починаючи з січня 2021 року складає 6500,00 гривень на місяць, а тому вартість щомісячних абонентських послуг за договором, починаючи з грудня 2021 року, складає 16250,00грн.

Як встановлено судом, постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №927/398/21 від 21.10.2021 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" до Комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства" про стягнення заборгованості за договором на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №02/2020 від 01.01.2020 у розмірі 130535,00 грн. (50807,00 грн. - основний борг, 79728,00 грн. - штраф), апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.07.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Чернігівської області від 15.07.2021 у справі №927/398/21 задоволено. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 08.07.2021 у справі №927/398/21, в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано та прийнято нове рішення. Викладено резолютивну частину в наступній редакції: "Позов задовольнити повністю. Стягнути з Комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право", 50807, 00 грн. основного боргу, 79728, 00 грн. штрафу, 2270 грн. судового збору.".

Вказаною постановою встановлено факт про те, що «укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є абонентським і визначений у ньому порядок проведення оплати не пов`язується, та не передбачає попереднього встановлення клієнтом виконавцю конкретного обсягу послуг на кожен місяць та отримання від нього певних результатів, які повинні в кінці місяця передаватись йому за актом. Сама по собі відмова відповідача від підписання направлених йому актів, за умовами абонентського договору, жодним чином не звільняє його від обов`язку своєчасного та повного виконання грошових зобов`язань, взятих на себе за цим договором».

Судом враховано, що постановою Північного апеляційного господарського суду у справі 927/1324/21 від 06.12.2022 апеляційну скаргу Комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2022 у справі №927/1324/21 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2022 у справі №927/1324/21 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2022 у справі №927/1324/21 позовні вимоги ТОВ «ПП Право» про стягнення 195000,00 грн. заборгованості за договором №02/2020 від 01.01.2020 за період травень 2021року - листопад 2021року задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПП Право» 120000,00 грн. заборгованості за договором на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №02/2020 від 01.01.2020 за надані послуги, 13500,00 грн штрафу та 2182,69 грн. витрат зі сплати судового збору. В решті позову відмовлено.

Судом враховано пояснення позивача про те, що відповідачем на виконання рішення/постанови у справі №927/1324/21 погашено заборгованість за спірним договором, яку відповідач оспорював у апеляційній інстанції. У підтвердження викладеного позивачем додано платіжні інструкції №3630 від 30.01.2023 на суму 10000,00 грн., №3629 від 30.01.2023 на суму 110000,00 грн. у призначенні платежу яких зазначено: «часткова оплата зг. постанови ПАГС у справі №927/1324/21 від 06.12.2022».

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені ч. 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.05.2018р. по справі № 910/9823/17.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, постановою Північного апеляційного господарського суду у справі №927/398/21 від 21.10.2021 втановлено факт про те, що укладений між сторонами договір на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №02/2020 від 01.01.2020 за своєю правовою природою є абонентським і визначений у ньому порядок проведення оплати не пов`язується, та не передбачає попереднього встановлення клієнтом виконавцю конкретного обсягу послуг на кожен місяць та отримання від нього певних результатів, які повинні в кінці місяця передаватись йому за актом. Сама по собі відмова відповідача від підписання направлених йому актів, за умовами абонентського договору, жодним чином не звільняє його від обов`язку своєчасного та повного виконання грошових зобов`язань, взятих на себе за цим договором».

Крім того, вищезазначений факт також врахований судом у справі №927/1324/21 з аналогічнимим сторонами та укладеним між ними договором на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №02/2020 від 01.01.2020, за неналежне виконання якого виник спір про стягнення з відповідача заборгованості, але за інший період, ніж у даній справі.

Враховуючи вищезазначене суд відхиляє доводи відповідача про ненадання послуг у спірний період за договором на надання консультаційно-інформаційних та юридичних послуг №02/2020 від 01.01.2020.

Судом враховано, що обов`язок здійснення відповідачем позивачу оплати щомісячних платежів у зафіксованих розмірах та у встановлені у строки прямо визначено договором, та не пов`язується з врученням (наданням) акту прийому-передачі послуг відповідачу, отже відповідач повинен і може здійснити оплату незалежно від виставлення акта.

Виконання відповідачем договору в жодному разі не залежить від того, у якій мірі відповідач скористався своєю можливістю на отримання абонентських юридичних та консалтингових послуг, та від об`єму послуг, які були ним фактично отримані від позивача у тому чи іншому місяці.

Специфіка абонентського договору має як свої плюси, так і певні мінуси для обох сторін. Так, перевагою такого договору для замовника є те, що він в будь-який час за необхідності може звернутися до виконавця і отримати незалежно від об`єму необхідні йому послуги, обумовлені Договором. Мінус для замовника полягає в тому, що якщо він не звертався за наданням послуг до виконавця, то все одно повинен оплатити вартість помісячної послуги. У свою чергу, плюсом такої форми договору для виконавця є те, що він стабільно отримує грошові кошти, навіть без надання фактичних послуг, однак мінус для виконавця виявляється в тому, що при зверненні до нього замовника повинен надати ту кількість послуг, яка необхідна замовнику незалежно від їх об`єму (одну консультацію, десять, двадцять тощо). Найбільш доступним і розповсюдженим для порівняння прикладом подібних взаємовідносин є надання телекомунікаційних послуг (телефонний зв`язок, телебачення тощо), коли споживач сплачує абонентську плату незалежно від того, користується він чи ні такими послугами в розрахунковому періоді.

Отже, сама по собі відмова відповідача від підписання направлених йому актів за умовами абонентського договору жодним чином не звільняє його від обов`язку своєчасного та повного виконання грошових зобов`язань, взятих на себе за цим договором.

У визначений у договорі та п. 4.3 договору строк відповідач оплату у грудні 2021 року консультаційно-інформаційних та юридичних послуг не здійснив, сума заборгованості склала 16250,00 грн.

Відповідачем вказані обставини не спростовані.

З урахуванням викладеного вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 16250,00 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості послуг, позивач нарахував та заявив до стягнення 8125,00 грн. штрафу за грудень 2021 року на підставі п. 5.2 договору.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вбачається з розрахунку, викладеного у позовній заяві, позивач нарахував та заявив до стягнення 8125,00 грн. штрафу за порушення строків оплати послуг за грудень 2021 року.

Суд, зокрема, здійснивши перевірку розрахунку штрафу, дійшов висновку про правомірне його нарахування.

Щодо зменшення розміру неустойки (штрафних санкцій).

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач послався, зокрема, на те, що КП "Виробниче управління комунального господарства" створене з метою здійснення виробничо-господарської діяльності для задоволення потреб юридичних і фізичних осіб у роботах і послугах, здійснення діяльності в інтересах суспільства, територіальної громади, оздоровлення екологічного стану міста, задоволення комунальних потреб населення, ведення господарської діяльності і надання послуг юридичним, фізичним особам у сфері організації та підтримання благоустрою. Покладання на відповідача, яке є об`єктом критичної інфраструктури, під час дії на території України воєнного стану, додаткових витрат, пов`язаних із несправедливим та недобросовісним розміром штрафних санкцій, є надмірним тягарем для підприємства відповідача. Відповідач, враховуючи відсутність потреби у отриманні послуг, визначених предметом договору 23.02.2021 зверталось до ТОВ «ПП «Право» про дострокове розірвання договору (лист №1-4/342), але враховуючи, що умови договору не передбачають права відповідача розірвати договір в односторонньому порядку, позивач листом вих.№03-073/3 від 26.03.2021 відмовився від дострокового розірвання договору. Таким чином, відповідач намагався добровільно урегулювати питання дострокового розірвання договору та уникнути виникнення заборгованості. Позивачем не надані докази, що несвоєчасна сплата грошових коштів відповідачем призвела до наявності у позивача будь-яких збитків. Розмір штрафних санкцій неспівмірний з наслідками порушення.

За змістом ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Питання про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто в сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Таким чином, законодавство України передбачає неустойку як засіб забезпечення виконання зобов`язань й захід майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд задля усунення явної її неспівмірності й подальшого порушення зобов`язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, закон допускає виплату кредитору такої компенсації його витрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

У підтвердження вказаних обставин відповідач надав статут підприєства у підвтердження того, що Комунальне підприємство «Виробниче управління комунального господарства» створено з метою здійснення виробничо-господарської діяльності для задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у роботах і послугах, здійснення діяльності в інтересам суспільства, територіальної громади, оздоровлення екологічного стану міста, задоволення комунальних потреб населення, ведення господарської діяльності і надання послуг юридичним, фізичним особам у сфері організації та підтримки благоустрою.

Крім того, відповідачем надано лист Міністерства розвитку громад та територій №8/11/4517-22 від 05.12.2022 про включення Комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства» до переліку об?єктів критичної інфраструктури та листи відповідача адресовані позивачу про розірвання договору №1-4 /342 від 23.02.2021, №03-073/3 від 26.03.2021.

Також суд приймає до уваги, що у спірний період позивачем фактично послуги обумовлені договором не надавались та відповідач за їх наданням не звертався.

Однак, укладаючи договір з позивачем, відповідач повинен був усвідомлювати, що несвоєчасність сплати послуг за договором зумовлює обов`язок сплатити нараховані штрафні санкції (штраф), що прямо передбачено пунктом 5.2 договору.

З огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми штрафу, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, приймаючи до уваги певні фінансові труднощі відповідача, включення останнього до переліку об?єктів критичної інфраструктури, відсутність фактично наданих позивачем послуг за договором у спірний період та те, що доказів понесення позивачем збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах ним не доведено, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам даної справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір штрафу.

Таким чином, суд вважає за необхідне зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій до 1500 грн., задовольнивши клопотання відповідача.

Отже, розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача з урахуванням зменшення його розміру становить 1500 грн.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 16250,00 грн. та 1500 грн. штрафу. В решті позовних вимог відмовити.

Усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду щодо спірних правовідносин учасників справи.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим суд враховує те, що даний спір виник внаслідок винних дій відповідача у справі, тому судові витрати покладаються на відповідача у справі.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Комунального підприємства "Виробниче управління комунального господарства" (код 31818672, вул. Чернігівська, 128, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПП Право" (код 43435662, вул. Лукянівська, 21, оф. 93, м. Київ, 04071) 16250 грн. 00 коп. заборгованості за надані послуги, 1500 грн штрафу та 1445 грн 34 коп витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 14.03.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 21.03.2023.

Суддя М.О. Демидова