ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.03.2023 Справа № 914/3165/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З., за участю секретаря судового засідання Муравець О.М.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Консольлайн, м. Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерс Ойл Енд Транс, м. Полтава

про стягнення заборгованості в розмірі 1 220 808,51 грн.

Представники сторін:

від позивача: Фещенко І.С. адвокат, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000862 від 24.02.2020 р.; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1251330 від 01.12.2022 р.

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Консольлайн до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерс Ойл Енд Транс про стягнення заборгованості в розмірі 1 220 808,51 грн.

13.12.2022 р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Консольлайн разом із позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову за вх. №4091/22.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.12.2022 р., заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Консольлайн про забезпечення позову за вх. №4091/22 від 13.12.2022 р. повернуто заявнику із підстав, викладених у даній ухвалі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 15.12.2022 р., відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 11.01.2023 року.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.12.2022 р. задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю Консольлайн за вх. № 26519/22 від 22.12.2022 р. про проведення судового засідання 11.01.2023 року у справі № 914/3165/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду і постановлено проведення судового засідання здійснити в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку EаsyCon (https:/easycon.com.ua/).

26.12.2022 р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Консольлайн надійшла заява про забезпечення позову за вх. № 4312/22.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 28.12.2022 р., відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Консольлайн про вжиття заходів забезпечення позову за вх. № 4312/22 від 26.12.2022 р. у справі № 914/3165/22.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2023 р., підготовче судове засідання призначено на 08.02.2023 р. в режимі відеоконференції за усним клопотанням представника позивача.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 р., закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/3165/22 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 08.03.2023 р.

Представник позивача в судовому засіданні 08.02.2023 р. заявив усне клопотання про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку EаsyCon (https:/easycon.com.ua/).

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.02.2023 р., постановлено клопотання представника позивача про проведення судового засідання 08.03.2023 року у справі № 914/3165/22 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволити. Проведення судового засідання 08.03.2023 р. здійснити в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку EаsyCon (https:/easycon.com.ua/).

08.03.2023 р. представник позивача в судове засідання з розгляду справи по суті, яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях, наданих в судових засіданнях.

08.03.2023 р. представник відповідача в судове засідання з розгляду справи по суті, яке проводилось в режимі відеоконференції, не з`явився, вимог ухвали суду від 15.12.2022 р. р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання, під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання, ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу за адресою: 36000, м. Полтава, вул. Стрітенська, буд. 38, оф. 377, тобто за його місцезнаходженням, зазначеним у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який долучено до матеріалів справи (докази містяться у справі).

Судом також було здійснено 16 лютого 2023 року повідомлення на сайт Господарського суду Львівської області, у якому зазначено, що відповідач у даній справі - ТзОВ Інтерс Ойл Енд Транс повідомляється про те, що ухвалою суду від 15.12.2022 р., відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Також у вказаному повідомленні зазначено, що ухвалою суду від 08.02.2023 р., закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/3165/22 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 08.03.2023 р. на 11:20.

З огляду на вказане вище, відповідач повідомлявся завчасно та належним чином про час, дату та місце розгляду справи, проте своїми процесуальними правами відповідач не скористався, явки представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. Таким чином, в розумінні ст. ст. 120, 122, 242 ГПК України, відповідач повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження на адресу суду не поступало.

Ухвали суду у даній справі, які направлялись на адресу відповідача, повернуті на адресу суду (містяться в матеріалах справи).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Як звернув увагу Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 19.02.2020р. у справі №910/16409/15: свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права, щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду.

При цьому, суд враховує, що у разі, якщо ухвалу про відкриття провадження у справі було надіслано за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі, офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

З огляду на викладене, суд встановив, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання сторонами своїх доводів, заперечень, відзиву, доказів тощо, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду даної справи.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Беручи до уваги те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, не заперечив у визначеному Законом порядку проти розгляду справи за його відсутності, справа розглядається за наявними матеріалами, у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог ГПК України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів.

Враховуючи те, що норми ст.81 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом учасників справи подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції у справі.

Отже, судом було забезпечено принцип змагальності сторін, рівність сторін, що полягає у наданні їм однакових можливостей для реалізації ними своїх процесуальних прав, з огляду на сплив строків для подання доказів, з метою дотримання прав позивача на своєчасне вирішення спору.

В силу приписів ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Крім того, суд враховує, що пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суд з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Водночас, необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що подані сторонами у цій справі докази, дозволяють суду встановити та оцінити конкретні обставини (факти), які мають суттєве значення для вирішення цього спору, а отже, розглянути та вирішити спір по суті й здійснити розподіл судових витрат у цій справі, що в свою чергу, вказує на можливість виконання завдань господарського судочинства та з урахуванням необхідності дотримання розумних строків розгляду справи і те, що явка повноважного представника відповідача не визнавалась судом обов`язковою ухвалами суду у даній справі, суд вважає, що в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення у справі № 914/3165/22.

В судовому засіданні 08.03.2023 р., відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги позивача обгрунтовано тим, що відповідачем не виконано умови укладеного договору № ТЕО 38978420 транспортно-експедиторського обслуговування від 02.07.2021 р. Позивачем були надані послуги з організації перевезення та експедування вантажу в контейнерах на підставі складених та оформлених позивачем та відповідачем, заявок, а саме: Заявка № KLO 005109 від 29.12.2021 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року; Заявка № KLO 005260 від 10.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року; Заявка № KLO 005449 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року; Заявка № KLO 005361 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року; Заявка № KLO 005353 від 20.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року. Позивач зазначає, що відповідачем не здійснено оплати за надані послуги з організації перевезення та експедування вантажу в контейнерах.

31 серпня 2022 року позивачем направлено на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 776 168, 81 грн. Копія претензії про повернення заборгованості за Вих. № 31082022 від 31.08.2022 року з доказами направлення відповідачу та отримання відповідачем, долучена позивачем до матеріалів справи. Претензію направлено 31.08.2022 року, отримано відповідачем - 14.09.2022 року, що підтверджується витягом зі сайту Укрпошта згідно долученого позивачем трекінгу відстеження №230.

17 жовтня 2022 року позивачем отримано відповідь на претензію № 11 від 13.10.2022 року, у якій міститься вимога ТОВ КРАМАР ЛТД про надання оригіналів чи належним чином засвідчених копій документів: заявку № KLO 005260 від 10.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, заявку № KLO 005449 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, заявку № KLO 005361 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 рок, заявку № KLO 005353 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року.

20 жовтня 2022 року позивачем направлено супровідний лист із додатками, а саме - належним чином засвідчених копій документів: заявка № KLO 005260 від 10.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, заявка № KLO 005449 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, заявка № KLO 005361 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 рок, заявка № KLO 005353 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року. Копія супровідного листа від 20.10.2022 року та копія витягу зі сайту Укрпошта згідно трекінгу відстеження №569 долучено позивачем до матеріалів справи.

Позивач зазначає, що вказаний супровідний лист отримано відповідачем 24.10.2022 року, однак станом на момент подання позовної заяви, вимоги претензії по сплаті заборгованості відповідачем не виконано.

На підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 776 168,81 грн. - основної заборгованості, 182 076,32 грн. - втрат від інфляції, 19 052,52 грн. 3% річних, 243 514,86грн. пені та судові витрати, а саме: 18 312,14 грн. судового збору та 52 500,00 грн. витрат на професійну-правничу допомогу.

Позиція відповідача.

В судові засідання з розгляду даної справи представник відповідача не забезпечив явки повноважного представника, вимог ухвали суду від 15.12.2022 р. не виконав, письмового відзиву на адресу суду не подав, хоча належно був повідомлений про час, дату та місце судового засідання (докази містяться в матеріалах справи).

Ухвали суду у даній справі скеровувались відповідачу за адресою: 36000, м. Полтава, вул. Стрітенська, буд. 38, оф. 377, тобто за його місцезнаходженням, зазначеним у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься в матеріалах справи (докази скерування ухвал та їх повернення в адресу суду з відміткою Укрпошти містяться в матеріалах справи).

Судом також було здійснено 16 лютого 2023 року повідомлення на сайт Господарського суду Львівської області, у якому зазначено, що відповідач у даній справі - ТзОВ Інтерс Ойл Енд Транс повідомляється про те, що ухвалою суду від 15.12.2022 р., відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Також у вказаному повідомленні зазначено, що ухвалою суду від 08.02.2023 р., закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/3165/22 до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 08.03.2023 р. на 11:20.

Таким чином, відповідач повідомлявся судом завчасно та належним чином про дату, час і місце розгляду даної справи, в розумінні ст.ст. 120, 122, 242 ГПК України.

Однак, відповідач у визначеному законом порядку не заперечив проти позову, не скористався своїми процесуальними правами, визначеними ГПК України, як відповідач у справі.

Крім того, явка учасників справи в судові засідання не визнавалась судом обов`язковою.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані суду документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши пояснення представника позивача, здійснивши огляд документів, суд встановив наступне.

02.07.2021 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Консольлайн (за договором експедитор, позивач у справі) та ТОВ "Крамар ЛТД" (клієнт за договором, відповідач у справі,) укладено договір № ТЕО 38978420 транспортно-експедиторського обслуговування (надалі Договір № ТЕО 38978420 від 02.07.2021 р.).

02.12.2022 року ТОВ "КРАМАР ЛТД" змінило назву на ТОВ "ІНТЕРС ОЙЛ ЕНД ТРАНС", що прослідковується зі сайту Опендатабот (код ЄДРПОУ № 38978420). Вказана інформація інформація наявна в загальному доступі.

Відповідно до п. 1.1 Договору № ТЕО 38978420 від 02.07.2021 р., Клієнт доручає, а Експедитор зобов`язується організувати за рахунок Клієнта транспортно експедиторське обслуговування (ТЕО), перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів по території України і в міжнародному сполученні, а також надання інших транспортно-експедиторських послуг Клієнтові за погодженням Сторін, які Передбачені та/або не передбачені, але не забороняються чинним міжнародним законодавством та чинним законодавством України.

Пунктом 1.2. Договору № ТЕО 38978420 від 02.07.2021 р. встановлено, що умови перевезення, вид і найменування вантажу, вид транспорту, розмір плати Експедиторові, пункти відправлення та призначення, а також інші умови пов`язані з виконанням цього Договору, встановлюються за угодою Сторін і оформлюються заявками.

Відповідно до п. 4.2.3 умов Договору № ТЕО 38978420 від 02.07.2021 р., при перевезенні вантажу автомобільним та/або залізничним транспортом (при наземній доставці), оплата здійснюється Клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання вантажу вантажоодержувачем, якщо інше не узгоджено Сторонами у відповідній заявці.

29 грудня 2021 року, відповідно до умов Договору, між сторонами Договору укладено Заявку № KLO 005109 до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, в якій Сторони погодили вартість послуг з організації перевезення та експедування вантажу в контейнері(ах) №MNBU9128784.

Згідно заявки № KLO 005109 від 29.12.2021 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, Позивач надав наступні послуги: Транспортні послуги на території України на суму 73 458, 29 грн.; Навантажувально - розвантажувальні роботи на території України на суму 21 215, 19 грн.; понаднормативне використання контейнерного обладнання на території України на суму 5 990, 07 грн.; транспортно-експедиторське обслуговування на території України на суму 329, 46 грн.; винагорода експедитора на території України сстановила 1 374, 99 грн.

Відповідно до п. 4.17 умов Договору, після виконання послуг, складено Акт надання послуг № 37 від 10 січня 2021 року та виставлено рахунок на оплату № 37 від 10 січня 2022 року в розмірі 102 368,00 грн.

Вантаж згідно з заявкою № KLO 005109 від 29.12.2021 року прибув в місце призначення та отримано Відповідачем 11.01.2022 року, що підтверджується CMR № 771539 (міжнародна автомобільна товаро-транспортна накладна), яка долучена позивачем до матеріалів справи.

10 січня 2022 року, відповідно до умов Договору, між сторонами Договору укладено Заявку № KLO 005260 до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, в якій Сторони погодили вартість послуг з організації перевезення та експедування вантажу в контейнері(ах) №MSDU9850453, SZLU9503950, TTNU8506652.

Згідно заявки № KLO 005260 від 10.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, Позивач виконав наступні послуги: транспортні послуги на території України на суму 210 794, 64 грн.; навантажувально-розвантажувальні роботи на території України на суму 54 650,05 грн.; Страхування контейнерного обладнання на суму 4 681, 50 грн.; Транспортно-експедиторське обслуговування на території України на суму 3 265,68 грн.; Зберігання на території України на суму 333, 95 грн.; штрафні санкції за понаднормативне використання контейнерного обладнання на території України на суму 7 200, 19 грн.; Винагорода експедитора на території України склала 4 242, 00 грн.

Відповідно до п. 4.17 умов Договору, після виконання послуг, складено Акт надання послуг № 354 від 03 лютого 2022 року та виставлено рахунок на оплату № 354 від 03 лютого 2022 року в розмірі 285 168, 01 грн.

Вантаж згідно заявки № KLO 005260 від 10.01.2022 року, прибув в місце призначення та отримано Відповідачем 02.02.2022 року та 04.02.2022 року, що підтверджується CMR № 114243/1; CMR № 114243 та CMR № 114244, яка долучена позивачем до матеріалів справи.

12 січня 2022 року, відповідно до умов Договору, між сторонами Договору укладено Заявку № KLO 005449 до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, в якій Сторони погодили вартість послуг з організації перевезення та експедування вантажу в контейнері(ах) № TGHU 9910760.

Згідно з заявкою № KLO 005449 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, Позивач надав наступні послуги: Транспортні послуги на території України на суму 75 950, 34 грн.; Навантажувально- розвантажувальні роботи на території України на суму 18 610, 24 грн.; Страхування контейнерного обладнання на суму 1560,50 грн.; Транспортно-експедиторське обслуговування на території України на суму 929,54 грн.; моніторинг рефрижераторного контейнера на суму 4 317, 59 грн.; Зберігання на території України на суму 696, 59 грн.; винагорода експедитора на території України склала 1400, 00 грн.

Відповідно до п. 4.17 умов Договору, після виконання послуг, складено Акт надання послуг № 426 від 07 лютого 2022 року та виставлено рахунок на оплату № 426 від 07 лютого 2022 року в розмірі 103 464, 80 грн.

Вантаж згідно з заявкою № KLO 005449 від 12.01.2022 року прибув в місце призначення та отримано Відповідачем 04.02.2022 року, що підтверджується CMR № 114245, яка долучена позивачем до матеріалів справи.

12 січня 2022 року, відповідно до умов Договору, між сторонами Договору укладено Заявку № KLO 005361 до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, в якій Сторони погодили вартість послуг з організації перевезення та експедирування вантажу в контейнері(ах) №CRSU6144758, №CXRU1537427 (копія Заявки № KLO 005361 від 12.01.2022 року додається).

Згідно заявки № KLO 005361 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, Позивач надав наступні послуги: транспортні послуги на території України на суму 138 362, 32 грн.; навантажувально- розвантажувальні роботи на території України на суму 36 433, 36 грн.; страхування контейнерного обладнання на суму 3 121, 00 грн.; транспортно-експедиторське обслуговування на території України на суму 2 177, 13 грн.; понаднормативне використання контейнерного обладнання на території України на суму 7 200, 19 грн.; винагорода експедитора на території України склала 2 818, 00 грн.

Відповідно до п. 4.17 умов Договору, після виконання послуг, складено Акт надання послуг № 383 від 06 лютого 2022 року та виставлено рахунок на оплату № 383 від 06 лютого 2022 року в розмірі 190 112, 00 грн.

Вантаж згідно заявки № KLO 005361 від 12.01.2022 року прибув в місце призначення та отримано Відповідачем 02.02.2022 року та 03.02.2022 року, що підтверджується CMR № 114244 та CMR № 114238, яка долучена до матеріалів справи.

20 січня 2022 року, відповідно до умов Договору, між сторонами Договору укладено Заявку № KLO 005353 до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, в якій Сторони погодили вартість послуг з організації перевезення та експедування вантажу в контейнері(ах) №CGMU6526649.

Згідно заявки № KLO 005353 від 20.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, Позивач надав наступні послуги: транспортні послуги на території України на суму 74 406, 00 грн.; навантажувально- розвантажувальні роботи на території України на суму 17 047, 56 грн.; страхування контейнерного обладнання на суму 1 061, 90 грн.; транспортно-експедиторське обслуговування на території України на суму 1 100, 54 грн.; винагорода експедитора на території України склала 1 440, 00 грн.

Відповідно до п. 4.17 умов Договору, після виконання послуг, складено Акт надання послуг № 293 від 28 січня 2022 року та виставлено рахунок на оплату № 293 від 28 січня 2022 року в розмірі 95 056, 00 грн.

Вантаж згідно заявки № KLO 005353 від 20.01.2022 року прибув в місце призначення та отримано Відповідачем 27.01.2022 року, що підтверджується CMR № Б/Н, яка долучена до матеріалів справи.

Відтак, позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання згідно договору № ТЕО 38978420 транспортно-експедиторського обслуговування від 02.07.2021 р.

31 серпня 2022 року позивачем направлено претензію до відповідача з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 776 168, 81 грн. Копія претензії про повернення заборгованості за вих. № 31082022 від 31.08.2022 року з доказами направлення на адресу відповідача долучена позивачем до матеріалів справи. Претензію позивачем направлено 31.08.2022 року, отримано відповідачем - 14.09.2022 року.

17 жовтня 2022 року позивачем отримано відповідь від відповідача на претензію № 11 від 13.10.2022 року, у якій міститься вимога ТОВ КРАМАР ЛТД про надання оригіналів чи належним чином засвідчених копій документів: заявку № KLO 005260 від 10.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, заявку № KLO 005449 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, заявку № KLO 005361 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 рок, заявку № KLO 005353 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року.

20 жовтня 2022 року позивачем направлено на адресу відповідача супровідний лист із додатками, а саме належним чином засвідчених копій документів: заявка № KLO 005260 від 10.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, заявка № KLO 005449 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, заявка № KLO 005361 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, заявка № KLO 005353 від 12.01.2022 року до Договору № ТЕО 038978420 від 02.07.2021 року, який отримано відповідачем 24.10.2022 року згідно трекінгу відстеження №569. Проте вимоги претензії відповідачем не виконано.

Станом на дату подання позовної заяви, відповідачем заборгованість не оплачено, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Оцінка суду.

Враховуючи правову природу укладеного договору № ТЕО 38978420 транспортно-експедиторського обслуговування від 02.07.2021 р., який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Консольлайн та ТОВ "Крамар ЛТД", яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю Інтерс Ойл Енд Транс (код ЄДРПОУ № 38978420), кореспондуючи права та обов`язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором перевезення вантажу.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, згідно з договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Частиною 1 ст. 916 ЦК України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Статтею 929 ЦК України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі ст. 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором № ТЕО 38978420 транспортно-експедиторського обслуговування від 02.07.2021 р., що підтверджується актами надання послуг та CMR накладними, які долучено позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до п. 4.2.3 умов Договору № ТЕО 38978420 від 02.07.2021 р., при перевезенні вантажу автомобільним та/або залізничним транспортом (при наземній доставці), оплата здійснюється Клієнтом протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання вантажу вантажоодержувачем, якщо інше не узгоджено Сторонами у відповідній заявці.

Відповідачем не здійснено оплати за надані йому послуги з перевезення вантажів.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

За приписами ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не подано.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач надав транспортні послуги з перевезення вантажу за вказаним вище Договором на загальну суму 776 168,81 грн. Відповідач не здійснив оплати за надані послуги. Відтак, сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 776 168,81 грн. основної заборгованості за надані послуги перевезення.

Станом на день ухвалення рішення суду у даній справі, доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів погашення відповідачем заборгованості сторонами суду не представлено, протилежного суду не доведено, а відтак, основна заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги перевезення за Договором № ТЕО 38978420 транспортно-експедиторського обслуговування від 02.07.2021 р. становить 776 168,81 грн., яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Стосовно нарахованих позивачем 182 076,32 грн. - втрат від інфляції та 19 052,52 грн. 3% річних за визначений позивачем період, суд зазначає наступне.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань).

Відповідно до постанови Пленум Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань нарахування інфляційних втрат здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений позивачем, з урахуванням прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю, а саме, у розмірі 182 076,32 грн. - втрат від інфляції та 19 052,52 грн. 3% річних, відповідно, за визначений позивачем період.

Щодо стягнення з відповідача 243 514,86 грн. нарахованої пені, суд зазначає наступне.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором (ст. 216 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог Цивільного Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. За неналежне виконання зобов`язань сторона повинна нести господарсько-правову відповідальність за наявності її вини, а у випадку нанесення збитків вони повинні бути відшкодовані в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

У пункті 5.3.5 Договору № ТЕО 38978420 транспортно-експедиторського обслуговування від 02.07.2021 р. передбачено, що у випадку прострочення Клієнтом здійснення платежу за надані Експедитором послуги, Клієнт сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми, що підлягає до сплати, за кожен календарний день такого прострочення, при цьому Експедитор має право застосувати до Клієнта штрафні санкції у вигляді штрафу у 15 % від вартості експедирування вантажу Клієнта, а Клієнт зобов`язаний сплатити ці суми.

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За умовами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

За змістом статті 253 ЦК України, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконане.

Позивач у долучених до позовної заяви розрахунках, здійснює нарахування пені за наступні періоди: відповідно до заявки № KLO 005353 від 20.01.2022 року період прострочення 02.02.2022-01.12.2022 р. розмір пені становить 30 001,24 грн.

Умовами Договору № ТЕО 38978420 транспортно-експедиторського обслуговування від 02.07.2021 р. не передбачено збільшеного строку для нарахування неустойки.

Суд, здійснивши перерахунок пені, з врахуванням положення ч.6 ст.232 ГК України, вважає обгрунтований наступний розрахунок: період з 02.02.2022 р.-02.08.2022 р., розмір пені становить 14 245,38 грн.

За розрахунком позивача, згідно заявки № KLO 005109 від 29.12.2021 року, пеня розрахована за період: 15.01.2022 р. -01.12.2022 р., розмір пені становить 33 285,03 грн.

Суд, здійснивши перерахунок пені, з врахуванням положення ч.6 ст.232 ГК України, вважає обгрунтований наступний розрахунок: період з 15.01.2022 р. -15.07.2022 р., розмір пені становить 13 793,04 грн.

За розрахунком позивача, згідно заявки № KLO 005260 від 10.01.2022 року, пеня розрахована за період: 10.02.2022 р. -01.12.2022 р., розмір пені становить 88 753,66 грн.

Суд, здійснивши перерахунок пені, з врахуванням положення ч.6 ст.232 ГК України, вважає обгрунтований наступний розрахунок: період з 10.02.2022 р. -10.08.2022 р., розмір пені становить 44 611,21 грн.

За розрахунком позивача, згідно заявки № KLO 005449 від 12.01.2022 року, пеня розрахована за період: 10.02.2022 р. -01.12.2022 р., розмір пені становить 32 201,65 грн.

Суд, здійснивши перерахунок пені, з врахуванням положення ч.6 ст.232 ГК України, вважає обгрунтований наступний розрахунок: період з 10.02.2022 р. -10.08.2022 р., розмір пені становить 16 185,86 грн.

За розрахунком позивача, згідно заявки № KLO 005361 від 12.01.2022 року, пеня розрахована за період: 09.02.2022 р. -01.12.2022 р., розмір пені становить 59 273,28 грн.

Суд, здійснивши перерахунок пені, з врахуванням положення ч.6 ст.232 ГК України, вважає обгрунтований наступний розрахунок: період з 09.02.2022 р. -09.08.2022 р., розмір пені становить 29 584,55 грн.

Отже, беручи до уваги перерахунок розміру пені, з врахуванням положення ч.6 ст.232 ГК України, обчислений судом вище, суд вважає, що обґрунтованою до стягнення з відповідача є сума 118 420,04 грн. пені на користь позивача. В задоволенні решта позовних вимог, щодо стягнення пені суд відмовляє позивачу, у зв`язку із безпідставністю нарахування такої.

Станом на день ухвалення рішення у даній справі, доказів оплати відповідачем позивачу зазначених вище сум, як основної заборгованості, так і 3% річних, втрат від інфляції та нарахованої пені, а також доказів в спростування наведених обставин, відповідачем суду не надано.

Відповідач проти наявності зазначеної заборгованості за договором не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

У матеріалах справи відсутні докази, що договір № ТЕО 38978420 транспортно-експедиторського обслуговування від 02.07.2021 р. визнавався судом недійсним чи неукладеним.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, перевіривши розрахунок позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 776 168,81 грн. - основної заборгованості, 182 076,32 грн. - втрат від інфляції, 19 052,52 грн. 3% річних та 118 420,04 грн. - пені, є обгрунтованими та підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а тому підлягають до задоволення в даному розмірі. У задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення пені, суд відмовляє за безпідставністю такого нарахування.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 18 312,14 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8695 від 02.12.2022 р.

На підставі положень ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір необхідно покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: на відповідача в сумі 16 435,77 грн., а решта суму судового збору залишити за позивачем.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві за вих. № 01122022-1АС від 01.12.2022 р., позивачем зазначено, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він планує понести становить 52 500,00 грн.

Представником позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 52 500,00 грн., долучено до матеріалів справи наступні документи, а саме: договір про надання правової допомоги № 13062022 від 13.06.2022 року; додаткова угода № 3 від 12.08.2022 року до договору про надання правової допомоги № 13062022 від 13.06.2022 року; детальний опис робіт до додаткової угоди № 3 від 12.08.2022 року; платіжне доручення № 8028 від 12.08.2022 р. на суму 35 000,00 грн.; платіжне доручення № 8295 від 27.09.2022 р. на суму 17 500,00 грн.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000862 від 24.02.2020 р., яке видано адвокату Фещенко І.С.; ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1251330 від 01.12.2022 р., виданий адвокату Фещенко І.С.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивача в судових засіданнях у справі № 914/3165/22 представляв адвокат Фещенко І.С.

Повноваження адвоката Фещенко І.С., як адвоката, підтверджені копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000862 від 24.02.2020 р., ордером на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1251330 від 01.12.2022 р., що виписаний на підставі договору про надання правової допомоги № 13062022 від 13.06.2022 року, які містяться в матеріалах справи.

Згідно статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи статтю 28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017), необхідно дотримуватись принципу "розумного обґрунтування" розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Так, 13.06.2022 р. між адвокатом Фещенко І.С. (за договором адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю Консольлайн, укладено договір про надання правової допомоги № 13062022.

Відповідно до п. 1.1. договору № 13062022 від 13.06.2022 р., адвокат надає правничу (правову) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором та додатковими угодами, а Клієнт приймає та оплачує правничу (правову) допомогу в узгодженому порядку.

У пункті 2 Додаткової угоди № 3 від 12.08.2022 року, сторони погодили, що за надання правової допомоги в обсязі, передбаченому п. 1 цієї Додаткової угоди, Клієнт зобовязується сплатити Адвокату гонорар в такому розмірі: 35 000,00 грн. при підписанні додаткової угоди; 17 500,00 грн. у разі задоволення позову.

У детальному описі робіт зазначено обсяг та вартість роботи, виконаної адвокатом Фещенко І.С. у справі № 914/3165/22, а саме:

Пункт 1: Підготовчі дії ознайомлення та аналіз матеріалів справи; формування та визначення правової позиції; спілкування з клієнтом, особиста зустріч, телефонні розмови, телефонна переписка. Вартість однієї години становить 2 000,00 грн. Кількість годин - 6. Вартість 12 000,00 грн.

Пункт 2: Основні дії збирання доказів та матеріалів для підготовки заяви про забезпечення позову та позовної заяви; вивчення та аналіз аналогічної судової практики подібних спорів; підготовка та подання позовної заяви до суду; подання клопотань, заяв по справі; моніторинг стану розгляду справи; представництво інтересів клієнта у суді (попередньо 2 судових засідань); отримання рішення та додаткового рішення у справі. Кількість годин 17. Вартість 34 500,00 грн.

Пункт 3: Додаткові дії підготовка документів для розрахунку судових витрат; підготовка та подання заяви до приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження; зустріч з клієнтом та передача копій судових рішень. Кількість годин - 3. Вартість 6 000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що, як вбачається з матеріалів справи, подана позовна заява за вих. № 01122022-1АС від 01.12.2022 р. підписана представником позивача адвокатом Фещенко І.С., представник позивача адвокат Фещенко І.С. брав участь в судових засіданнях у даній справі, подавав на адресу суду клопотання та заяви. Відтак, вказане підтверджує наявність фактичного надання адвокатських послуг представником позивача адвокатом Фещенко І.С.у даній справі.

Стосовно витрат на професійну-правничу допомогу на загальну суму 52 500,00 грн., суд зазначає наступне.

Обсяг виконаної роботи та час, витрачений адвокатом які зазначені в пункті 1 Детального опису робіт (кількість годин 6, вартість послуг 12 000,00 грн.), в пункті 2 (кількість годин 17, вартість послуг 34 500,00 грн.), в пункті 3 (кількість годин 3, вартість послуг - 6000,00 грн.) є частково необґрунтованими, оскільки кількість годин, яка зазначена і необхідна була адвокату для вчинення відповідних дій, на думку суду є завищеною.

Крім того, суд зазначає, що при винесенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема у рішеннях у справах: East/West Alliance Limited проти України зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обгрунтованим; Лавенто проти Латвії від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в своїй постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 дотримується позиції, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми встановлено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку, суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/15621/19.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанова Касаційного господарського суду Верховного Суду від 01.06.2018 у справі N 904/8478/16).

Як зазначено в постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17, від 13.02.2019 у справі № 911/739/15, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, для включення всієї суми гонорару до відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, а за наявності заперечень позивача щодо співмірності заявленої суми компенсації, також має бути обґрунтовано, що такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до відшкодування, з урахуванням того, чи були такі витрати здійснені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

На думку суду, надані представником позивача докази про надання правової (професійної правничої) допомоги, не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі (52500,00 грн.) з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд враховує позицію Верховного Суду викладену у постанові по справі №905/1795/18 від 07.11.2019 року, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, суд не вправі втручатись в ці правовідносини.

Разом з тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Відтак, з врахуванням вищенаведеного, взявши до уваги характер спірних правовідносин у даній справі, зокрема, значення справи для сторін, категорію складності справи, обсяг доказів, предмет та ціну позову, суд дійшов висновку в порядку ч.5 ст. 129 ГПК України, зменшити розмір витрат представника позивача на професійну правничу допомогу до 20 000,00 грн., що включає: пункт 1 Детального опису робіт - (витрачено часу - 2 год.) 4 000,00 грн., пункт 2 - (витрачено часу - 8 год.) 16 000,00 грн., і на переконання суду, є достатнім у даній справі.

Суд звертає увагу, що не втручається в договірні відносини позивача з його адвокатом. Водночас процесуальне законодавство не передбачає повного та безумовного відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених стороною у справі, на користь якої ухвалено рішення, і надає можливість стороні, яка повинна відшкодувати судові витрати, піддати сумніву їх розмір та довести, що витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними, враховуючи визначені законодавцем критерії.

Зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу суд не змінює їх суму та не втручається у правовідносини адвоката та його клієнта, а використовує право на зменшення розміру цих витрат, надане суду частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., пунктах 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009р., пункті 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006р., пункті 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., пункті 268 рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України від 02.06.2014р., заява N 19336/04, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення частково в розмірі 20 000,00 грн. У задоволенні решти суми витрат представника позивача на професійну-правничу допомогу, суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 43, 46, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 120, 122, 123, 129, ч. 9 ст. 165, ч.2 ст. 178, п. 1 ч. 3 ст. 202, ст.ст. 236-241, 242, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Інтерс Ойл Енд Транс (36000, м. Полтава, вул. Стрітенська, буд. 38, оф. 377; код ЄДРПОУ №38978420) на користь позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю Консольлайн (65014, м. Одеса, вул. Інбер Віри, буд. 5, прим. 302 н.; код ЄДРПОУ № 42289205) 776 168,81 грн. - основної заборгованості, 182 076,32 грн. - втрат від інфляції, 19 052,52 грн. 3% річних, 118 420,04 грн. - пені, 20 000,00 грн. витрат на професійну-правничу допомогу та 16 435,77 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 17.03.2023 р.

Суддя Долінська О.З.