ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Справа № 909/377/22

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Марка Р.І.

Матущака О.І.

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сегежа Оріана Україна» б/н від 02.12.2022 (вх. № 01-05/2976/22 від 05.12.2022)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2022 (повний текст рішення складено 14.11.2022, м. Івано-Франківськ, суддя Т.Е. Валєєва)

у справі № 909/377/22

за позовом: фізичної особи-підприємця Стефанюка Любомира Михайловича, м. Івано-Франківськ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Сегежа Оріана Україна» м. Івано-Франківськ

про стягнення 875 828,30 грн, заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача - (в режимі відеоконференції) Жарський Т.В.

від відповідача - не з`явився

ВСТАНОВИВ

03.06.2022 фізична особа-підприємець Стефанюк Любомир Михайлович звернувся Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сегежа Оріана Україна» про стягнення заборгованості за договором надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним траспортом « 2164/056/2020 від 22 грудня 2020 року в сумі 875 828,30 грн., з яких 755 562,00 грн. -основний борг, 47 173,86 грн. - пеня, 7105,90 грн. - 3% річних, 65 986,54 - інфляційні втрати.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що на виконання Договору надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним траспортом « 2164/056/2020 від 22 грудня 2020 року (надалі - Договір) він надав відповідачу транспортно-експедиторські послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, що підтверджується Актами здачі/прийняття робіт (надання послуг): №12888 від 06.12.2021 на суму 86 318,00 грн; №12949 від 30.12.2021 на суму 38 550,00 грн; №12963 від 22.01.2022 на суму 102 767,00 грн; №12985 від 21.01.2022 на суму 102 767,00 грн; №12986 від 22.01.2022 на суму 102 767,00 грн; №13045 від 10.02.2022 на суму 60 792,00 грн; №13064 від 23.02.2022 на суму 105 292,00 грн; №13078 від 22.02.2022 на суму 53 276,00 грн; №13080 від 22.02.2022 на суму 53 276,00 грн; №13123 від 10.03.2022 на суму 49 757,00 грн; Станом на день звернення до суду відповідач оплати за надані послуги не здійснив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2022 року у справі №909/377/22 (суддя Т.Е. Валєєва) позов задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Сегежа Оріана Україна» на користь фізичної особи-підприємця Стефанюка Любомира Михайловича 755 562,00 грн (сімсот п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят дві гривні 00 коп.) основної заборгованості, 65 986,54 грн (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят шість гривень 54 коп.) інфляційних втрат, 7 105,90 грн (сім тисяч сто п`ять гривень 90 коп.) суми 3% річних, 47 173,86 грн (сорок сім тисяч сто сімдесят три гривні 86 коп.) пені, 13 137,42 грн (тринадцять тисяч сто тридцять сім гривень 42 коп.) судового збору та 28 125,00 грн (двадцять вісім тисяч сто двадцять п`ять гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено факт надання неоплачених відповідачем транспортно-експедиторських послуг з міжнародних перевезень вантажу на загальну суму 775 562,00 грн., що підтверджується доданими Позивачем до матеріалів справи копіями договорів-заявок на перевезення вантажу, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та міжнародними товарно-транспортними накладними (CMR).

Не погоджуючись з даним рішенням суду Приватне акціонерне товариство «Сегежа Оріана Україна» подало апеляційну скаргу б/н від 02.12.2022 (вх. №01-05/1861/22 від 29.07.2022), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2022 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначений п. 5.1. Договору строк оплати послуг експедитора не настав, з огляду на те, що експедитором не було виконано свого обов`язку щодо передачі документів згідно п. 5.1. даного Договору. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу №2023/01-37 від 27.01.2023 (вх. №01-04/616/23), в якому просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2022 року у справі №909/377/22 залишити без змін, апеляційну скаргу б/н від 02.12.2022 (вх. №01-05/1861/22 від 29.07.2022) без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) сторони підтвердили те, що транспортно-екпедиторські послуги по перевезенню вантажу виконані у повному обсязі і сторони один до одного претензій не мають. Водночас вказує, що відповідно п.5.3. Договору підписанню акта виконаних робіт/наданих послуг передує надання транспортно-експедиторських послуг експедитором, а відтак й передує доставлення вантажу вантажоодержувачу.

Відповідач (скаржник) в судове засідання 21.03.2023 р. не з`явився. Поряд з тим на електронну адресу Західного апеляційного господарського суду надіслав заяву про відкладення розгляду справи №26 від 20.03.2023 (вх. № 01-04/1947/23 від 20.03.2023), в якій відповідач (скаржник) просив відкласти розгляд справи у зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника в судовому розгляді в зазначений час.

Суд встановив, що вказаний електронний документ не містить кваліфікованого цифрового підпису, що підтверджується довідкою відділу документального забезпечення Західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 року.

Враховуючи вищевикладене, суд не надає правової оцінки заяві представника відповідача про відкладення розгляду справи з тих підстав, що вона надійшло з порушенням порядку, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала Західного апеляційного господарського суду від 07.03.2023, про призначення розгляду справи, була направлена на електронні адреси відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, які зазначені ним в апеляційній скарзі.

Згідно п.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п.4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи суд встановив наступне.

22.12.2020 між ФОП Стефанюком Л.М. (далі - експедитор) та ПАТ «Сегежа Opiaнa Україна» (далі - замовник) укладено Договір надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №2164/056/2020. Відповідно до умов якого Експедитор зобов`язується за плату i за рахунок замовника виконати послуги, пов`язані із перевезенням вантажів автомобільним транспортом, в тому числі в міжнародному сполученні (далі - послуги), а замовник зобов`язується оплатити надані експедитором послуги.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що виконання послуг експедитором здійснюється на підставі погоджених сторонами письмових заявок замовника, щодо кожного окремого перевезення, яке є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 2.1. Договору підставою для організації експедитором конкретного перевезення є надана замовником, не пізніше ніж за 72 години до моменту подання транспортного засобу під завантаження, заявка на перевезення. У заявці мають бути зазначені умови конкретного перевезення: назву i точну адресу відправника і одержувача, телефони відповідальних ociб, вагу брутто, кількість місць, точний опис вантажу, вид упаковки вантажу, його особливі характеристики, дата i час подачі автомобіля, строк доставки, ставка за перевезення, бажаний маршрут перевезення, митний термінал одержувача, вимоги щодо транспортного засобу, особливі вказівки та інші умови перевезення.

Заявка є дійсною, якщо вона підписана посадовими особами сторін та засвідчена їx печатками. Повноваження посадових осіб сторін на підписання заявки не потребують додаткового підтвердження, якщо їx підписи на заявці засвідчені круглою печаткою відповідної сторони

Відповідно до п. 2.2 Договору при поданні заявки на перевезення, замовник бере на себе зобов`язання надати до відправки вантаж, оформити всі необхідні для перевезення документи (включаючи митні).

Згідно п. 4.1.1 Договору експедитор зобов`язаний вживати ycix необхідних заходів для забезпечення доставки вантажу до місця його призначення в належному стані та у відповідності з умовами виконання послуг, визначеними у цьому договорі та в заявках замовника, узгоджених сторонами.

Пунктом 4.2.7 Договору визначено, що замовник зобов`язаний оплачувати рахунки експедитора у порядку, передбаченому у статті 5 Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору Замовник зобов`язується оплатити вартість послуг експедитора на умовах цього Договору на підставі рахунків останнього протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання належним чином оформлених оригіналів наступних документів: рахунку-фактури, TTH/CMR з відмітками вантажоодержувача про отримання вантажу, актів виконаних робіт/наданих послуг, податкової накладної та листів простою або інших документів, підтверджуючих додаткові витрати експедитора, по кожному перевезенню.

Пунктом 5.2 Договору встановлено, що Замовник оплачує рахунки експедитора в безготівковому порядку, шляхом перерахування відповідних сум на поточний рахунок експедитора, зазначений в даному Договорі.

Згідно п. 5.3. Договору підтвердженням факту надання послуг є відмітка вантажоодержувача на TTH/CMR про отримання вантажу.

Відповідно до п. 5.4. Договору вартість послуг експедитора визначається відповідно до додатків до цього договору або узгоджується безпосередньо в заявці замовника на конкретне перевезення. При невідповідності вартості послуг за організацію перевезення, зазначеної у додатку та вартості послуг за організацію окремого перевезення, погодженої сторонами у заявці на таке перевезення, беззаперечний пріоритет для договірних відносин сторін має вартість послуг за організацію перевезення згідно заявки.

Пунктом 5.7. Договору встановлено, що по факту надання експедитором послуг замовнику відповідно до умов цього Договору сторонами складається та підписується акт приймання - передачі виконаних робіт/наданих послуг, в якому вказується: перелік наданих послуг; строк, протягом якого надавалися відповідні послуги; загальний розмір вартості послуг, що підлягає оплаті експедитору.

Згідно п.5.8. Договору акт наданих послуг повинен бути підписаний замовником та повернутий експедитору протягом 3 (трьох) робочих днів з дати його отримання або 7 (семи) днів з дня направлення акта рекомендованим листом. У випадку відсутності у вказаний строк письмових зауважень замовника, послуги вважаються виконані належним чином, а акт затвердженим i таким, відносно якого у замовника немає зауважень.

Відповідно до п.5.9 Договору сума договору складається з суми вартості вcix послуг сплачених замовником за даним договором.

У п. 6.1 Договору вказано, що замовник i експедитор несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань, прийнятих на себе за цим договором, відповідно до умов даного договору, чинного законодавства України, міжнародних Конвенцій та Угод щодо перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Згідно п. 6.10 Договору у разі порушення замовником строків оплати рахунків експедитора, встановлених у п. 5.1 договору, замовник сплачує експедитору пеню у poзмipi подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення

Відповідно до п. 10.1 Договору договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021 (п. 10.1 договору).

Договір підписано й скріплено печатками сторін.

У матеріалах справи містяться докази на підтвердження замовлення та виконання послуг з міжнародних перевезень на підставі укладеного між сторонами договору:

Позивач стверджує, що на виконання умов укладеного Договору він надав відповідачу транспортно-експедиторські послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом, що підтверджується Актами здачі/прийняття робіт (надання послуг): №12888 від 06.12.2021 на суму 86 318,00 грн; №12949 від 30.12.2021 на суму 38 550,00 грн; №12963 від 22.01.2022 на суму 102 767,00 грн; №12985 від 21.01.2022 на суму 102 767,00 грн; №12986 від 22.01.2022 на суму 102 767,00 грн; №13045 від 10.02.2022 на суму 60 792,00 грн; №13064 від 23.02.2022 на суму 105 292,00 грн; №13078 від 22.02.2022 на суму 53 276,00 грн; №13080 від 22.02.2022 на суму 53 276,00 грн; №13123 від 10.03.2022 на суму 49 757,00 грн. Додатково на підтвердження заявлених доводів надає договори-заявки на перевезення вантажу у міжнародному сполученні (підписані й скріплені печатками сторін), за якими замовником є ПрАТ "Сегежа Оріана Україна" (відповідач), а експедитором - ФОП Стефанюк Л.М. - №12888 від 29.11.2021; №12949 від 16.12.2021; №12963 від 22.12.2021; №12985 від 06.01.2022; №12986 від 06.01.2022; №13045 від 27.01.2022; №13064 від 03.02.2022; №13078 від 08.02.2022; №13080 від 08.02.2022; №13123 від 02.03.2022 та міжнародні товарно-транспортні накладні (CMR), які засвідчені підписом та печаткою вантажовідправника та вантажоодержувача (а.с. 99-107).

Відповідач не сплатив кошти за надані транспортно-експедиторські послуги з перевезення вантажу, внаслідок чого виникла заборгованість, яка відповідно до поданого позивачем розрахунку склала 755 562,00 грн.

На заборгованість у розмірі 755 562,00 грн позивачем нараховано 47 173,83 грн пені, 65 986,54 грн інфляційних втрат та 7 105,90 грн суми 3% річних. Відповідні розрахунки містяться у матеріалах справи (а.с. 46-63).

У зв`язку з несплатою заборгованості відповідачем у добровільному порядку, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Статтею 931 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

За положеннями ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 5.3 договору сторони також погодили, що підтвердженням факту надання послуг є відмітка вантажоодержувача на TTH (CMR) про отримання вантажу.

Відповідач у Апеляційній скарзі зазначає що визначений п. 5.1. Договору строк оплати послуг експедитора не настав, з огляду на те, що експедитором не було виконано свого обов`язку щодо передачі документів згідно п. 5.1. даного Договору, зокрема рахунку-фактури, податкової накладної та листів простою або інших документів, підтверджуючих додаткові витрати експедитора, по кожному перевезенню.

З цього приводу, Колегія суддів зазначає:

По-перше, за своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати, тобто, носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплати вартості наданих послуг згідно з договором.

Даної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у своїх постановах від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18, від 31.08.2022 у справі № 902/262/21.

Крім того, відповідно до п. 5.4 договору вартість послуг експедитора визначається відповідно до додатків до цього договору або узгоджується безпосередньо в заявці замовника на конкретне перевезення. При невідповідності вартості послуг за організацію перевезення, зазначеної у додатку, та вартості послуг за організацію окремого перевезення, погодженої сторонами у заявці на таке перевезення, беззаперечний пріоритет для договірних відносин сторін має вартість послуг за організацію перевезення згідно заявки.

Також платіжні реквізити експедитора (позивача) містяться як в основному договорі, так і в договорах - заявках.

Отже, передбачені п. 5.1 договору рахунки-фактури носять інформаційний характер та не є визначальними при оплаті послуг експедитора.

По-друге, певні, з перелічених у п. 5.1 договору, документів носять факультативний характер, як-то податкові накладні та листи простою.

Як вбачається з договору та договорів - заявок, експедитор (позивач), на відміну від замовника (відповідача), не є платником податку на додану вартість, а є платником єдиного податку, що також підтверджує позивач у письмових поясненнях по справі (а.с. 117) та протилежного не доведено відповідачем. Отже, чинне податкове законодавство (п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України) не наділяє правом експедитора (позивача) складати податкові накладні.

Також складання листа простою може мати місце лише у разі виникнення обставин простою під час перевезення, тобто простій є випадковою обставиною, а відтак лист простою не може бути обов`язковим документом.

По-третє, даний перелік документів не є вичерпним, оскільки передбачає надання інших (не визначених/не конкретизованих) документів, які підтверджують додаткові витрати експедитора.

Отже, положення п. 5.1 договору щодо документів не є імперативними, а відтак, не зобов`язують сторону договору - експедитора (позивача) надавати усі, вказані в цьому пункті договору, документи в їх сукупності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено та документально обґрунтовано наявність заборгованості відповідача у сумі 755 562,00 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення цієї заборгованості є правомірними та підлягають задоволенню.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно до ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із статтю 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

У п. 6.10 договору сторони погодили, що в разі порушення замовником строків оплати рахунків експедитора, встановлених у п. 5.1. договору, замовник сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожний день прострочення.

У частині 3 статті 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції перевіривши правильність здійсненого судом першої інстанції розрахунку 3 % річних, інфляційних втрат та пені вважає його арифметично вірним, а суми що заявлені до стягнення сума інфляційних втрат, сума 3% річних та пені не виходить за межі сум, обрахованих судом першої інстанції.

За таких обставин, підлягають стягненню - 65 986,54 грн інфляційних втрат; 7 105,90 грн суми 3% річних;47 173,86 грн пені.

Станом на день звернення до суду відповідач оплати за надані послуги не здійснив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість.

У силу ч. 1 ст. 123 ГПК України судовими витратами, окрім судового збору, є витрати, пов`язані з розглядом справи.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 2 статті 126 ГПК України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Унаслідок існування зв`язку між конкретною судовою справою та витратами на професійну правничу допомогу останні набувають статусу судових витрат.

Частиною 4 статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Загальна вартість послуг складає 28 125,00 грн.

Позивач оплатив Адвокатському об`єднанню "Юридична компанія "Лігал Групп" за професійну правничу допомогу за договором №Д22-05-10 від 23.05.2022 суму у розмірі 28 125,00 грн, що підтверджується випискою з банківського рахунку за 24.05.2022 (а.с. 38).

Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду зазначає, що заявлена сума понесених позивачем витрат у розмірі 28 125,00 грн є такою, що підтверджена документами, наявними у матеріалах справи (зокрема, позовною заявою, клопотанням, письмовими поясненнями; протоколами судових засідань про участь адвоката у судових засіданнях тощо).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2022 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ПАТ «Сегежа Оріана Україна» від 02.12.2022 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2022 року у справі №909/377/22 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.С. Скрипчук

Суддя Р.І. Марко

Суддя О.І. Матущак