УХВАЛА

20 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 914/2440/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Рогач Л.І., Краснова Є.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Львівгаз?

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.11.2022

за позовом Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Львівгаз?

до Львівського комунального підприємства ?Залізничнетеплоенерго?

про стягнення 47 476 945,07 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство ?Оператор газорозподільної системи ?Львівгаз? (далі - АТ ?Львівгаз?, скаржник) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівського комунального підприємства ?Залізничнетеплоенерго? про стягнення 47 476 945,07 грн, з яких 41 583 921,45 грн борг за надані послуги з розподілу природного газу за період квітень-серпень 2022 року, 269 978,97 грн 3% річних, 1 280 593,15 грн індексу інфляції та 4 342 451,5 грн пені.

До зазначеної позовної заяви долучено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, яке було мотивоване неможливістю сплатити судовий збір у зв`язку з відсутністю коштів у необхідному розмірі для його сплати та накладенням арешту на рахунки позивача, оскільки заявник не навів підстав для відстрочення сплати судового збору, що могли б зумовити вчинення такої процесуальної дії; позовну заяву залишено без руху та надано строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, зокрема, для надання доказів оплати судового збору в розмірі, визначеному Законом "Про судовий збір".

24.10.2022 позивач звернувся із клопотанням, в якому просив суд першої інстанції повторно розглянути клопотання про відстрочення сплати судового збору до винесення рішення у вказаній справі, з урахуванням наведених обставин.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.11.2022 повернуто позивачу на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України, оскільки клопотання АТ ?Львівгаз? про відстрочення сплати судового збору вже було розглянуто судом та у його задоволенні було відмовлено з підстав, які викладено в ухвалі від 11.10.2022; відтак протягом встановленого строку недоліки, що стали підставою залишення позовної заяви без руху, АТ ?Львівгаз? не усунуто.

Не погодившись з ухвалою, АТ "Львівгаз" звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.11.2022, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що за відсутності доказів сплати судового збору, суд першої інстанції обґрунтовано залишив подану позивачем позову заяву без руху, а в подальшому, з огляду на ненадання позивачем суду у визначений строк документів на усунення вказаних в ухвалі суду недоліків позовної заяви, зокрема, доказів сплати судового збору, ухвалою від 21.11.2022 повернув позовну заяву, оскільки враховуючи положення чинного законодавства, відсутність у позивача - юридичної особи грошових коштів не є підставою, в розумінні приписів статті 8 Закону "Про судовий збір", для відстрочення сплати судового збору.

23.02.2023 (згідно з поштовими відмітками на конверті) АТ ?Львівгаз? звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.11.2022, у якій просить їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду..

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не застосували частини четверту, восьму статті 11 ГПК України, внаслідок чого неправильно застосували норми частин третьої-четвертої статті 174, частини четвертої статті 236 ГПК України та статті 8 Закону України ?Про судовий збір?.

За наслідками перевірки матеріалів поданої касаційної скарги, Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону України ?Про судовий збір).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України ?Про судовий збір? за подання до господарського суду позову немайнового характеру встановлено ставку судового збору у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до господарського суду позову майнового характеру, встановлено ставку судового збору у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є стягнення заборгованості в розмірі 47 476 945,07 грн (майновий позов), тому за підрахунком суду першої інстанції, судовий збір за подання позовної заяви повинен становити 712 154,18 грн, проте доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі до позовної заяви не додано. Натомість позивачем було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке обґрунтовано тим, що сплата судового збору на момент подання позову АТ ?Львівгаз? була неможлива у зв`язку з арештом коштів на рахунках у межах виконавчого провадження ВП №69868544.

Як зазначено вище, господарський суд, з яким погодився апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору та повернення позовної заяви АТ ?Львівгаз?, оскільки доказів виконання вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 на підтвердження сплати судового збору в розмірі 712 154,18 грн за подання позовної заяви АТ ?Львівгаз? не надано.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено право суду враховуючи майновий стан сторони за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Із системного аналізу змісту норм цієї статті убачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 48 постанови від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 зазначила, що "юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату…".

Проте, відповідно до пункту 37 цієї постанови навіть за наявності умов для відстрочення сплати судового збору, таке відстрочення за змістом статті 8 Закону України ?Про судовий збір? є правом, а не обов`язком суду.

Оскільки предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини першої статті 8 Закону України ?"Про судовий збір? не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, а тому і підстав для відстрочення сплати судового збору у цій справі немає (подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №914/2483/22, від13.02.2023 у справі №910/6998/21, від 07.10.2022 у справі №914/288/22, від 26.07.22 у справі №910/9328/21, від 31.07.2022 у справі №910/11257/21, від 05.03.2021 у справі №910/9741/20, від 06.01.2021 у справі №927/579/19, від 31.03.2021 у справі №903/465/20, від 26.04.2021 у справі №5028/19/59/2012, від 22.02.2021 у справі №910/17424/19, від 19.04.2021 у справі №908/859/20, у постановах від 30.11.2022 у справі №905/1060/21, від 21.10.2022 у справі №905/1059/21, від 12.08.2022 у справі №910/19043/21, від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20).

Отже, посилаючись на вищевказані норми регулювання сплати судового збору, зокрема щодо відстрочення його сплати, господарськими судами, в оскаржуваних судових рішеннях правильно застосовано норми процесуального права та ухвалено рішення щодо відсутності підстав для задоволення клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору відповідно до висновків, викладених у вищевикладених постановах та ухвалах Верховного Суду, у тому числі Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18.

При цьому, питання про відстрочення (розстрочення) судом сплати судового збору вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Верховний Суд також звертає увагу на те, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За змістом частини четвертої статті 11 ГПК України Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі "Ейрі проти Ірландії", серія А, № 32).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі "Апостол проти Грузії", заява № 40765/02). При цьому, Суд в якості "законної мети" визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі "Станков проти Болгарії", заява № 68490/01)

Верховний Суд відмічає, що законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.

Як визначено у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

ЄСПЛ в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України ?Про судовий збір?, господарські суди дійшли правомірного висновку про відсутність правових підстав відстрочення сплати судового збору.

Частиною четвертою статті 174 ГПК України передбачено, що, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

З огляду на те, що АТ ?Львівгаз? не усунуло недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі Господарського суду Львівської області від 11.10.2022 щодо оплати у визначеному законом порядку та розмірі судового збору за подання позовної заяви та надання суду доказів про здійснення такої оплати, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про повернення позову на підставі частини четвертої статті 174 ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги АТ ?Львівгаз? на постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.11.2022 та відмову у відкритті касаційного провадження на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки правильне застосовування норм права господарськими судами є очевидними і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень частини шостої статті 293 ГПК України копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 234, 235, 293 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №914/2440/22 за касаційною скаргою Акціонерного товариства ?Оператор газорозподільної системи ?Львівгаз? на постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.11.2022.

2. Копію цієї ухвали та касаційну скаргу разом з доданими до скарги матеріалами направити заявнику.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г.М. Мачульський

Судді Л.І. Рогач

Є.В. Краснов