ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023м. ДніпроСправа № 904/5722/14 (216/2589/22)

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В. за участю секретаря судового засідання Сечиної Ю.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЗЬКИЙ ТУРБІННИЙ ЗАВОД "КОНСТАР", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 32 500,00 грн.

Представники:

від позивача представник не з`явився

від відповідача представник не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

26 липня 2022 року ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду.

19 вересня 2022 року від Ліквідатора ПАТ Криворізький турбінний завод Констар Ковеза А.І. засобами електронного поштового зв`язку на адресу суду надійшло клопотання про передачу заяви ОСОБА_1 до Господарського суду Дніпропетровської області в порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки стосовно відповідача порушено справу про банкрутство 05.08.2014 та ухвалою від 09 березня 2017 року ПАТ Криворізький турбінний завод Констар визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну справу.

28.09.2022 року судом винесено ухвалу про витребування у ПАТ Криворізький турбінний завод Констар завірену належним чином копію рішення від 09.03.2017 року у справі про банкрутство №904/5722/14 про визнання банкрутом ПАТ Криворізький турбінний завод Констар та відкриття ліквідаційної процедури.

26.10.2022 суд звернувся із запитом до Господарського суду Дніпропетровської області про надання копії постанови №904/5722/14 від 09.03.2017 про визнання банкрутом ПАТ Криворізький турбінний завод Констар.

10.11.2022 у відповідь на запит на адресу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла від Господарського суду Дніпропетровської області належним чином засвідчена копія постанови №904/5722/14 від 09.03.2017.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2022 цивільну справу № 216/2589/22 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, передано на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області (місцезнаходження: 49027, м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1), за підсудністю.

21.12.2022 матеріали справи № 216/2589/22 надійшли на адресу Господарського суду Дніпропетровської області.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, матеріали справи № 216/2589/22 передані до провадження судді Владимиренко І.В.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2022, прийнято справу № 904/5722/14 (216/2589/22) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я в межах справи № 904/5722/14 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізький турбінний завод "Констар" (50045, м. Кривий Ріг, Центрально - Міський район, вул. Окружна, буд. 127; ) до розгляду. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 25.01.2023 о 12:00год. В разі неможливості забезпечити участь в судовому засіданні повноважних представників сторін повідомити господарський суд Дніпропетровської області відповідним зверненням. До засідання подати: позивачу - протягом 10 календарних днів з дня отримання відзиву, надати відповідь на відзив; документальне і нормативне обґрунтування викладених доводів; оригінали документів, доданих до заяви (для огляду в судовому засіданні); повідомити відповідача про час і місце судового засідання, докази повідомлення надати суду. У випадку подання відповіді на відзив, направити її копію на адресу відповідачів, докази чого надати суду (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа). Відповідачу протягом 15 календарних днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву за правилами статті 165 Господарського процесуального кодексу України; заперечення на відповідь на відзив (протягом 10 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив), складене відповідно до вимог ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, документальне і нормативне обґрунтування викладених доводів; докази направлення копії заперечення позивачу. У випадку подання заперечень на відповідь на відзив, направити їх копію на адресу позивача, докази чого надати суду (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа).

25.01.2023 представник відповідача подав до суду заяву про перенесення розгляду справи. Судом заява прийнята до розгляду.

В підготовче засідання 25.01.2023 представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2023 клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи - задоволено. Відкладено підготовче засідання суду на 15.02.2023р. о 10:00год. Явку в судове засідання представників сторін визнано обов`язковою. В разі неможливості забезпечити участь в судовому засіданні повноважних представників сторін повідомити господарський суд Дніпропетровської області відповідним зверненням. До засідання подати: позивачу - направити на адресу ліквідатора Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар арбітражного керуючого Ковези Андрія Івановича ( АДРЕСА_1 ) копію позовної заяви з додатками, докази такого направлення надати до суду; - протягом 10 календарних днів з дня отримання відзиву, надати відповідь на відзив; документальне і нормативне обґрунтування викладених доводів; оригінали документів, доданих до заяви (для огляду в судовому засіданні); повідомити відповідача про час і місце судового засідання, докази повідомлення надати суду. У випадку подання відповіді на відзив, направити її копію на адресу відповідачів, докази чого надати суду (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа). Відповідачу протягом 15 календарних днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву за правилами статті 165 Господарського процесуального кодексу України; заперечення на відповідь на відзив (протягом 10 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив), складене відповідно до вимог ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, документальне і нормативне обґрунтування викладених доводів; докази направлення копії заперечення позивачу. У випадку подання заперечень на відповідь на відзив, направити їх копію на адресу позивача, докази чого надати суду (розрахунковий чек, опис вкладення до цінного листа).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2023 о 11:20год. В разі неможливості забезпечити участь в судовому засіданні повноважних представників сторін повідомити господарський суд Дніпропетровської області відповідним зверненням.

28.02.2023 позивач подала до суду заяву в якій просила суд провести розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги задовольнити. Судом заява позивача прийнята до відома.

15.03.2023 в судове засідання представники сторін не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.03.2023 р. прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 (позивач) перебувала у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством Криворізький турбінний завод Констар (найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство Криворізький турбінний завод Констар) (відповідач).

В період з 23.01.2010р. по 17.12.2012р. ОСОБА_1 працювала на посаді охоронника в відділі охорони Відкритого акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 (записи №23-25).

У позовній заяві позивач зазначила, що з 24 на 25 вересня 2011 року ОСОБА_1 працювала у нічну зміну та виконувала свої трудові обов`язки, передбачені посадовою інструкцією. Орієнтовно о 07 год. 50 хв. на вимогу майстра ковальського виробництва ОСОБА_2 , позивач відкрила центральні ворота корпусу №5 ковальського виробництва для в`їзду електрокара з метою перевезення матеріальних цінностей до цеху №15. Після виїзду електрокара позивач почала зачиняти ворота, знаходячись всередині корпусу, тож спочатку позивач лівою рукою зачинила ліву частину воріт, маючись за кріплення для навісного замка, потім почала підтягувати праву частину воріт правою рукою. В цей час, під впливом пориву вітру права частина воріт почала дуже швидко зачинятися і затиснула другий палець лівої руки між двома частинами кріплення для навісного замка, тим самим спричинивши позивачу тілесні ушкодження. Згодом позивача доставили до лікарні, де було поставлено діагноз - «часткова ампутація нігтьової фаланги II пальця лівої руки».

Судом встановлено, що згідно з п. 6 акту №1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, 24.09.2011 охоронник ОСОБА_1 приступила до роботи в нічну зміну о 19:00 год., після прийняття зміни від охоронника ОСОБА_3 , почала виконувати посадові обов`язки, відповідно до посадової інструкції охоронника відділу охорони, затвердженої генеральним директором 27.06.2007р. 25.09.2011 о 07 год. 50 хв. ОСОБА_1 , на вимогу майстра ковальського виробництва ОСОБА_2 , відкрила центральні ворота корпусу №5 ковальського виробництва для в`їзду електрокара і перевезення матеріальних цінностей з ковальського виробництва в ц. №15 не застопоривши ворота. Після виїзду електрокара із корпусу №5, ОСОБА_1 почала зачиняти ворота корпусу знаходячись в середині корпусу. Спочатку вона лівою рукою зачинила ліву частину воріт, тримаючись за кріплення для навісного замка, потім почала підтягувати праву частину воріт правою рукою, ліва рука залишилась на кріпленні для навісного замка на лівій частині воріт. В цей час під впливом пориву вітру права частина воріт почала дуже швидко зачинятися і затиснула другий палець лівої руки між двома частинами кріплення для навісного замка, спричинивши травму. Майстер ОСОБА_2 , надала першу допомогу потерпілій та повідомила про травму старшого охоронника ОСОБА_4 . Потерпілу було доставлено «швидкою допомогою» в КЗ «Міська лікарня №11» де їй встановлено діагноз: Часткова ампутація нігтьової фаланги ІІ пальця лівої кисті.

Комісією було встановлено: 1. Для безпечного закривання воріт з зовнішньої сторони воріт є ручки. 2. ОСОБА_1 при відкриванні воріт, не застопорила їх. А при закриванні знаходилась з внутрішньої сторони воріт, де не передбачено ручки для тримання воріт. 3. ОСОБА_4 не забезпечила застосування охоронником ОСОБА_1 безпечних прийомів праці.

Згідно з п. 10 акту №1 форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці:

- ОСОБА_1 , охоронник відділу охорони ПАТ «Констар», яка порушила п. 3.3. Інструкції з охорони праці №28а/154 для охоронника відділу охорони;

- ОСОБА_4 , старший охоронник відділу охорони ПАТ «Констар» порушила п. 2.19. «Робочої інструкції старшого охоронника».

Згідно з актом ф. Н-5 від 28.09.2011 розслідування нещасного випадку, що стався 25 вересня 2011 р. о 08 годині 10 хвилин у ПАТ Криворізький турбінний завод Констар, комісією було зроблено наступний висновок: згідно з п. 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.08.2004 року №1112, нещасний випадок з охоронником ОСОБА_1 вважається пов`язаним з виробництвом, складається акт форми Н.-1. Особи дії або бездіяльність яких привели до нещасного випадку: - охоронник ОСОБА_1 , порушила п. 3.3. інструкції з охорони праці №28а/154 для охоронника; - старший охоронник ОСОБА_4 порушила п. 2.19 «Робочої інструкції старшого охоронника». Комісія пропонує притягти до дисциплінарної відповідальності старшого охоронника ОСОБА_4 . Члени комісії мали зустріч з потерпілою з метою розгляду питань щодо розв`язання соціальних проблем, які виникли внаслідок нещасного випадку та пояснили її права згідно чинного законодавства.

23.11.2011 року ОСОБА_1 (позивачу) встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 5%, що підтверджується довідкою МСЕК серії 10 ААА №009796 від 23.11.2011.

Відповідно до виписки з постанови №10 від 16.12.2011 засідання комісії з питання вирішення спорів у справах потерпілих по відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі, на порядок денний було поставлено питання щодо встановлення відсотка зменшення розміру одноразової допомоги потерпілій внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_1 , в якої ушкодження здоров`я настало не лише з причин, що залежать від роботодавця, а і внаслідок порушення застрахованою особою нормативних актів з охорони праці.

За результатами розгляду порядку денного, члени комісії вирішили: прийнявши до уваги інформацію начальника відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань відділення Фонду ОСОБА_5 , та ознайомившись з усіма представленими для розгляду справи матеріалами, та беручи до уваги той факт, що потерпіла ОСОБА_1 була ознайомлена з вимогами Інструкції з охорони праці для охоронника №28а/154, зокрема з безпечними прийомами праці під час відкривання та закривання дверей, мала стаж роботи охоронником один рік, встановити зменшення одноразової допомоги ОСОБА_1 в розмірі десять відсотків. Рішення членами комісії прийнято одноголосно.

29.12.2011 Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України прийнято постанову №0407/20202/20202.1/4, призначено потерпілій ОСОБА_1 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 6 409,30 грн.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач зазначила, що ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення чи немалих зусиль для організації життя позивача, у позивача відсутні можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати та набувати професійного розвитку як спеціаліст своєї справи. Позивач зазначила, що відчуває зниження якості свого життя. В неї з`явився сильний тремор в руках, іноді вона відчуваю фантомні болі, головний біль на фоні переживань, що не дає можливості спокійно відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, призводить до відчуття стомленості, слабкості, перебування в напруженому стані, стані роздратованості. До того ж, позивача регулярно турбує біль в області травмованого пальця, особливо при навантаженні лівої руки. Окрім цього доволі часто виникають значні труднощі та незручності в обслуговуванні себе, наявне обмеження рухомості та зниження сили у кисті лівої руки. Все це призвело до втрати життєвого часу, який позивач могла витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, приділити увагу своєму духовному та інтелектуальному розвитку.

Також позивач вказала, що нещасний випадок стався внаслідок порушення відповідачем вимог законодавства в контексті забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, що призвело до ушкодження здоров`я позивача, а як наслідок і якості її життя та професійного розвитку.

Отже, з урахуванням ушкодження здоров`я, наслідків вимушених негативних змін у житті позивача, ступеня втрати професійної працездатності, позивач оцінила розмір компенсації моральної шкоди у сумі 32 500 гривень.

З урахуванням викладених обставин позивач просила суд стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 32 500 грн., без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, господарський суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм права у акті за формою Н-1 встановлюється, чи пов`язаний нещасний випадок з виробництвом. Отже доказом вини власника може бути акт про нещасний випадок на виробництві. У даній справі комісією з розслідування нещасного випадку складено акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 та за результатами проведення розслідування встановлено, що нещасний випадок з позивачем є таким, що пов`язаний з виробництвом.

Крім того слід зазначити, що висновок у акті за формою Н-1 про те, що нещасний випадок пов`язаний з виробництвом та настання нещасного випадку під час виконання працівником своїх трудових обов`язків, свідчать про те, що особою, яка допустила порушення, в тому числі і обов`язку з контролю за додержанням працівником вимог нормативних актів про охорону праці, є власник підприємства. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2021 №235/3191/19.

Отже, факт настання нещасного випадку на виробництві підтверджується Актом за формою Н-1 від 28.09.2011р.

Як вбачається з акту проведення розслідування нещасного випадку, що стався 25 вересня 2011 року із позивачем, особи, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці віднесено працівників: охоронник ОСОБА_1 , порушила п. 3.3. інструкції з охорони праці №28а/154 для охоронника; - старший охоронник ОСОБА_4 порушила п. 2.19 «Робочої інструкції старшого охоронника».

Виходячи з наведеного, господарський суд вважає, що трудове каліцтво позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також й з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці.

Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведені вище докази свідчать, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачці під час виконання нею трудових обов`язків, спричиняє їй моральні й фізичні страждання, які полягають у перенесенні фізичного болю, в суттєвому порушенні функцій організму, обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, постійному перенесенні страждань у повсякденному житті.

Матеріали справи доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку із трудовим каліцтвом, яке призвело до безстрокової втрати позивачкою професійної працездатності в ступені 5%, тому суд приходить до висновку, що позивачці заподіяна моральна шкода.

Водночас, господарський суд вважає хибними посилання позивача у позовній заяві на те, що випискою з протоколу №10 засідання комісії з питання вирішення спорів у справах потерпілих від 16.12.2011, встановлено ступінь вини потерпілого в розмірі 10% та тим самим встановлено ступінь вини відповідача, який на думку позивача становить 90 %. З цього приводу господарський суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту наведеної виписки з протоколу №10 від 16.12.2011 вбачається, що викладена позивачем інформація не відповідає змісту вказаного документа, оскільки комісією було прийнято рішення не про встановлення ступіні вини потерпілого в розмірі 10%, а про встановлення зменшення одноразової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 10%.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що актом розслідування нещасного випадку зафіксовано недотримання також і позивачем вимог інструкції з охорони праці. Зміст вказаного акта позивачем не оскаржувався, а відтак акт є чинним. Суд також враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, її вік, наслідки нещасного випадку, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках.

Суд вважає, що необхідною та достатньою сумою на відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, які підлягає стягненню з відповідача, є 10 000 грн.

Такий розмір моральної шкоди визначений з врахуванням балансу інтересів сторін та з огляду на обставини цієї справи.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар шляхом стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 10 000 грн. без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18).

В решті задоволення позовних вимог, суд відмовляє.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях ГПК України.

Згідно статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 ГПК України).

За частиною 2 статті 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 ГПК України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 ГПК України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

З урахуванням викладеного суд задовольняє позовні вимоги частково.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: із позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; із позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 01.01.2022 набрав чинності Закон України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", статтею 7 якого встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481,00грн.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ч. 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 763,38 грн., слід віднести на відповідача, стягнувши його в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар" (50045, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Центрально - Міський район, вул. Окружна, буд. 127; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 10 000 грн. 00 коп. (десять тисяч грн. 00 коп.), без утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Криворізький турбінний завод Констар" (50045, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, Центрально - Міський район, вул. Окружна, буд. 127; ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) судовий збір у розмірі 763,38 грн. (сімсот шістдесят три грн. 38 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст.241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.03.2023р.

Суддя І.В. Владимиренко