Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2023Справа № 910/10573/22

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання П`янковській Т. В., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовом 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Юта Сервіс";

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Соната Торг";

3) Приватного підприємства "Оскар Фудз";

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Олів Лайн";

5) Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМП-Ол";

6) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудлайк"

до Акціонерного товариства "ОТП Банк"

про визнання недійсним договору

за участю представників сторін:

від позивачів: не з`явився

від відповідача: Киричук Р. П.

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду міста Києва звернулись Товариство з обмеженою відповідальністю "Юта Сервіс" (далі - ТОВ "Юта Сервіс", позивач-1), Товариство з обмеженою відповідальністю "Соната Торг" (далі - ТОВ "Соната торг", позивач-2), Приватне підприємство "Оскар Фудз" (далі - ПП "Оскар Фудз", позивач-3), Товариство з обмеженою відповідальністю "Олів Лайн" (далі - ТОВ "Олів Лайн", позивач-4), Товариство з обмеженою відповідальністю "ІМП-Ол" (далі - ТОВ "ІМП-Ол", позивач-5) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудлайк" (далі - ТОВ "Фудлайк", позивач-6) до Акціонерного товариства "ОТП Банк" (далі - АТ "ОТП Банк", відповідач) про визнання недійсним договору про надання банківських послуг.

У обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що договір № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 (з урахуванням внесених до нього змін угодами № 1 від 18.06.2021, № 2 від 21.07.2021, № 3 від 18.10.2021, № 4 від 01.12.2021) є недійсним, оскільки він був вчинений неповноважними особами від імені банку. Також позивачі вказали, що зазначений договір не містить усіх істотних умов, характерних кредитному договору, зокрема умов щодо строку дії договору та відповідальності банку за порушення договору.

Посилаючись на вказані обставини та керуючись ст. 203, 215 ЦК України, позивачі просять визнати договір про надання банківських послуг № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 і укладені до нього угоди № 1 від 18.06.2021, № 2 від 21.07.2021, № 3 від 18.10.2021, № 4 від 01.12.2021, недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 за вказаним позовом було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач (АТ "ОТП Банк") у визначений законом строк надав суду відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечив, зазначив, що договір № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 (з урахуванням внесених до нього змін) був підписаний уповноваженими особами з боку банку та в подальшому був схвалений останнім. При цьому усі істотні умови договору, у тому числі строк дії договору та відповідальність банку за невиконання договору, були погоджені сторонами, а тому підстав для визнання договору недійсним немає.

У судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, представник позивачів не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, у цьому ж клопотанні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві, вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також вказав, що позивачі зловживають своїми процесуальними правами, подаючи цей безпідставний позов, а тому заявив усне клопотання про застосування до них заходів процесуального примусу.

Суд, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з урахуванням наступного.

Установлено, що 16.04.2021 між ТОВ "Юта Сервіс", ТОВ "Соната торг", ПП "Оскар Фудз", ТОВ "Олів Лайн", ТОВ "ІМП-Ол", ТОВ "Фудлайк" (позичальники) та АТ "ОТП Банк" (банк) був укладений договір про надання банківських послуг № CR21-264/28-2 (далі - договір/основний договір), за умовами якого банк надає на вимогу клієнта банківську послугу, а клієнт приймає банківську послугу (що є всі та/або будь-яка з послуг, дій банку за наказом або на користь клієнта відповідно до умов чинного законодавства, банківської ліцензії банку, а також договору, до яких належить надання банківського кредиту), а клієнт приймає банківську послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання, що встановлені в договорі відносно такої послуги, в тому числі своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату послуг банку (п. 3 договору).

Відповідно до п. 4 договору сума договору дорівнює генеральному ліміту у випадку визначення генерального ліміту в валюті гривня або гривневому еквіваленту.

Згідно з п. 6 договору проценти розраховуються на підставі процентної ставки, що виражена числом або формулою.

Строк дії договору дорівнює генеральному строку за обставини, що відсутній випадок невиконання умов договору. У разі його наявності договір залишається чинним до тих пір, поки усі зобов`язання клієнта перед банком не будуть виконані в повному обсязі.

У пунктах 21, 21.2, 21.3, 21.4 договору сторони погодили ліміти 6 (шести) банківських ліній, дату припинення їх чинності, строки траншів, розміри процентних ставок, порядок сплати кредиту та процентних ставок.

Також у пункті 27 договору сторони передбачили, що генеральний ліміт дорівнює 232 000 000,00 грн.; генеральний строк становить з дати укладення договору до 15.04.2028 включно.

У подальшому угодами № 1 від 18.06.2021, № 2 від 21.07.2021, № 3 від 18.10.2021, № 4 від 01.12.2021, які є невід`ємними частинами основного договору, сторони внесли зміни до договору про надання банківських послуг № CR21-264/28-2 від 16.04.2021, зокрема, до валютної ставки, наявності додаткових зобов`язань позичальників, змінили умови кредитної лінії, що була визначена у п. 21, 21.2 договору.

Договір про надання банківських послуг та угоди про внесення змін до нього № 1 від 18.06.2021, № 3 від 18.10.2021, № 4 від 01.12.2021 були підписані з боку відповідача (банку) ОСОБА_1. та ОСОБА_2., а договір про внесення змін № 2 від 21.07.2021 - ОСОБА_1. та ОСОБА_3., які діяли на підставі статуту банку та довіреностей, про що зазначено у преамбулі та п. 6 вказаних правочинів.

Звертаючись до суду, позивачі зазначили, що спірний договір № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 (з унесеними до нього змінами) був укладений від імені банку особами за відсутності повноважень на підписання цього договору та вказаний договір не містить істотних умов кредитного договору, зокрема щодо строку його дії та відповідальності банку.

Відповідно до ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивачів.

За змістом ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що укладений сторонами договір про надання банківських послуг № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 за своїм змістом є кредитним договором, що є окремим видом правовідносин сторін, регулювання яких здійснюється параграфами 1, 2 розділу 71 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так само відповідно до ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Дослідивши зміст кредитного договору, що оскаржується, суд приходить до висновку, що він містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: форму, порядок надання кредиту; проценти за користування кредитом; термін погашення кредитних платежів та процентів; права, обов`язки та відповідальність сторін; строк дії договору, а також інші умови, що узгоджуються з вимогами ст. 345 ГК України та ст. 1054 ЦК України.

При цьому доводи позивачів про те, що кредитний договір № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 не містить умов про строк його дії, є необґрунтованими.

Так, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

У пункті 5 кредитного договору сторони погодили, що строк дії договору дорівнює генеральному строку за обставини, що відсутній випадок невиконання умов договору. За обставини наявності випадку невиконання умов договору, договір залишається чинним до тих пір, поки всі зобов`язання клієнта перед банком не будуть виконані в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 договору генеральний строк - це максимально допустимий (дозволений) строк (термін) правовідносин сторін згідно з договором при умові (обставині) відсутності випадку невиконання умов договору.

Згідно з п. 27.2 договору генеральний строк становить період з дати укладення договору до 15.04.2028, включно.

Також пунктом 17 договору та п. 5 договорів про внесення змін передбачено, що договір набуває чинності з моменту їх підписання сторонами (дата договору), і діє до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому договору в повному обсязі.

Отже, сторонами була досягнута згода щодо строку дії договору - з моменту його підписання сторонами (16.04.2021) та в разі відсутності випадку невиконання умов договору - до 15.04.2028, а за наявності обставин невиконання умов договору - договір є чинним до виконання позичальниками зобов`язань перед банком у повному обсязі.

Стосовно тверджень позивачів про те, що кредитний договір № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 не містить істотної умови договору щодо відповідальності банку, то суд їх також відхиляє.

У пункті 15 кредитного договору передбачена відповідальність сторін, де сторони погодили, що за невиконання та/або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором банк несе відповідальність у порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством.

Отже, твердження позивачів про відсутність умови у договорі про відповідальність банку, як сторони, що надає кредит, є безпідставними.

Крім того у п. 17 договору сторони погодили, що сторони підтверджують, що жодна зі сторін не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа договору, права та обов`язки сторін, інші умови договору), та умови договору є взаємовигідними для кожної зі сторін.

За таких обставин судом встановлено, що на час укладення спірного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов та цей договір був вчинений у повній відповідності з вимогами законодавства.

Щодо другої підстави визнання недійсним договору № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 (з урахуванням угод № 1 від 18.06.2021, № 2 від 21.07.2021, № 3 від 18.10.2021, № 4 від 01.12.2021) - вчинення за відсутності повноважень у осіб, що їх підписали від імені банку (ОСОБА_1., ОСОБА_2. та ОСОБА_3.), суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Згідно зі ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 241 ЦК України якщо правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, то такий правочин створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно з п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено.

Також Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 по справі № 910/1163/17 роз`яснив, що схвалення може відбутися, як в формі мовчазної згоди, так і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину. Тому судом при розгляді справи має бути з`ясовано, чи було у подальшому схвалено оспорюваний договір особою, від імені якої його вчинено.

У судовому засіданні банк наголошував на тому, що схвалення правочину відбулось видачею позивачам кредитних коштів (відкриттям кредитної лінії) та виявилось у тому, що позивачі отримали та використовували кредит за цільовим призначенням, а також укладенням ТОВ "Фудлайк" із АТ "ОТП Банк" іпотечного договору № PL 21-333/28-2 від 16.04.2021, зареєстрованого нотаріусом за № 278, у забезпечення виконання кредитного договору № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 (зі змінами).

Зазначених обставин позивачі не спростували. А як встановив суд, у провадженні Господарського суду Київської області знаходяться справи № 911/2236/22 про банкрутство ПП "Оскар Фудз" (позивач-3), № 911/2235/22 про банкрутство ТОВ "Олів Лайн" (позивача-4) та № 911/166/23 про банкрутство ТОВ "Фудлайк" (позивача-6), у яких АТ "ОТП Банк" подало заяви з кредиторськими вимогами до цих боржників, у тому числі за кредитним договором № CR21-264/28-2 від 16.04.2021.

За таких обставин визнати недійсним спірний договір, який у подальшому був схвалений банком, неможливо, незалежно від повноважень представників цієї юридичної особи.

Крім того, суд відхиляє доводи позивачів про відсутність повноважень у посадових осіб АТ "ОТП Банк" на підписання спірних правочинів.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Тобто за приписами вказаної статті представництво виникає на підставі договору, закону чи інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 244 ЦК України представництво за довіреністю може ґрунтуватись на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

У даному випадку з преамбул спірного договору та угод про внесення змін до нього, що були підписані усіма 6-ма позивачами, вбачається, що банк був представлений двома службовцями банку, які мають спільні повноваження від правління банку на підписання документів і діють на підставі статуту банку та довіреностей.

При цьому судом було встановлено, що кредитний договір та договори про внесення змін до нього (№ 1 від 18.06.2021, № 3 від 18.10.2021, № 4 від 01.12.2021) підписані від імені АТ "ОТП Банк" ОСОБА_1. та ОСОБА_2., а договір про внесення змін № 2 від 21.07.2021 - ОСОБА_1. та ОСОБА_3.

У матеріалах справи наявні довіреності, видані від імені банку на ОСОБА_1. (довіреність від 09.06.2020) та на ОСОБА_2. (довіреність від 13.01.2021), з яких вбачається, що цим особам надана категорія права підпису "А1" з правом підпису правочинів, як це визначено окремим рішенням правління.

Відповідно до п. 4.1 рішення правління АТ "ОТП Банк", затвердженого рішенням правління АТ "ОТП Банк" № 118 від 29.04.2016/рішенням наглядової ради АТ "ОТП Банк" № 18/2016 від 10.05.2016, особи, яким надана категорія права підпису "А1" мають право підпису правочинів з контрагентами банку (юридичними особами) щодо надання банком кредитів та договорів щодо зміни умов фінансування по наданих банком кредитам.

При цьому під час підписання кредитного договору та змін до нього позивачам були надані усі документи для ознайомлення, у тому числі й ті, що посвідчують повноваження підписантів банку, тому позивачі були обізнані із повноваженнями осіб, що уклали правочин від імені банку.

Крім того, у п. 17 кредитного договору та в п. 5 договорів про внесення змін сторони погодили, що сторони підтверджують, що укладення договору відповідає вільному волевиявленню сторін.

Отже, за висновком суду кредитний договір № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 та угоди про внесення змін № 1 від 18.06.2021, № 2 від 21.07.2021, № 3 від 18.10.2021, № 4 від 01.12.2021 були підписані відповідачем з дотриманням правил двох підписів, уповноваженими на це посадовими особами банку - ОСОБА_1 , ОСОБА_2. та ОСОБА_3. Зазначених обставин позивачами не було спростовано.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Указані норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позивачі не довели належними, допустимими та вірогідними доказами тих обставин, що договір № CR21-264/28-2 від 16.04.2021 та угоди про внесення змін до нього № 1 від 18.06.2021, № 2 від 21.07.2021, № 3 від 18.10.2021, № 4 від 01.12.2021 були підписані посадовими особами АТ "ОТП Банк" за відсутності повноважень.

З урахуванням викладеного позов про визнання договору недійсним задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивачів, зокрема, на ТОВ "Юта Сервіс", як платника судового збору.

Щодо усного клопотання позивача про застосування до позивачів заходів процесуального примусу за подання завідомо безпідставного позову суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 та частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права - ГПК України.

Відповідно до ч. 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З наведеного слідує, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Згідно з ч. 1 статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Обов`язок добросовісного користування процесуальними правами передбачає їх використання не на шкоду іншим учасникам, а також не всупереч завданням господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 статті 43 ГПК України, залежно від конкретних обставин, суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, до яких, зокрема, віднесено подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Згідно з ч. 3 статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Зловживання процесуальними правами - це процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників господарського процесу (їх представників), що призводять до порушення процесуальних прав інших учасників процесу, з метою перешкоджання господарському судочинству, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом) справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

У даному випадку суд вважає, шо звернення позивачів до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договору недійсним не є зловживанням своїми процесуальними правами, а є реалізацією позивачами права на судовий захист у обраний ними спосіб.

Водночас відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також у рішеннях Європейського суду з прав людини "Саф`яннікова проти України" (2007 рік), "Сілін проти України" (2006 рік), суд наголошував на тому, що заявників не можна звинувачувати за те, що вони використовують засоби, надані їм відповідно до національного законодавства для захисту своїх інтересів.

З огляду на вказане суд вважає, що підстав для застосування до позивачів заходів процесуального примусу немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Юта Сервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Соната Торг", Приватного підприємства "Оскар Фудз", Товариства з обмеженою відповідальністю "Олів Лайн", Товариства з обмеженою відповідальністю "ІМП-Ол", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудлайк" до Акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання недійсним договору.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини оголошено в судовому засіданні 16 березня 2023 року.

Повний текст рішення складений 24 березня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.