ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2023 р.

м. Київ

Справа № 911/2207/22

Суддя Черногуз А.Ф., за участю секретаря Смоляк М.Д., розглянувши в порядку загального позовного провадження

позов Державного підприємства «Міжнародний аеропорт „Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, вулиця Бориспіль-7, )

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія „Міжнародні авіалінії України» (01030, місто Київ, вулиця Лисенка, будинок 4, )

за участю Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (03039, місто Київ, проспект Голосіївський, будинок 50, ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача

про стягнення орендної плати, пені, відсотків річних, інфляційних втрат, штрафу,

за участю представників:

позивача: Мітченко Крістіна Володимирівна;

відповідача: Радченко Руслан Олександрович;

третьої особи: Желяк Аліна Андріївна.

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні аспекти розгляду справи

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного Підприємства «Міжнародний аеропорт „Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія „Міжнародні авіалінії України» про стягнення орендної плати, пені, відсотків річних, інфляційних втрат, штрафу.

Ухвалою господарського суду від 14.11.2022 відкрито провадження у справі, розгляд вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено судом на 19.12.2022.

Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

У судовому засіданні 19.12.2022 була присутня представник позивача. Враховуючи відсутність відповідача у судовому засіданні суд відклав розгляд справи на 17.01.2023.

До суду надійшов відзив на позовну заяву та пояснення третьої особи.

У судовому засіданні 17.01.2023 були присутні представники всіх учасників провадження. Позивач повідомив суд, що надіслав відповідь на відзив до суду та учасникам провадження. Таким чином, суд встановив відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив до наступного судового засідання.

У судовому засіданні 23.01.2023 була присутня представник позивача в режимі відео конференції. З огляду на те, що відповідач не подав заперечення на відповідь на відзив в строк встановлений судом, суд в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 28.02.2023 на 17:00.

У судовому засіданні 28.02.2023 суд, дослідивши всі наявні у матеріалах справи докази, заслухавши виступи представників учасників справи, прийняв рішення у справі.

Обставини спірних правовідносин, позиції учасників справи

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є третя особа у справі), як орендодавцем, та ПрАТ "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України", як орендарем, було укладено договір № 1708 від 24.06.2015 оренди нерухомості, що належить до державної власності.

З копії наявного у матеріалах справи договору №1708, вбачається, що пунктом 1.1 сторони договору узгодили: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно приміщення ангару - IAC, загальною площею 7421,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, літера A-I, яке розташоване за адресою: 08307, Київська область, Бориспіль-7, «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт, та обліковується на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». Позивач у договорі іменується балансоутримувачем.

Відповідно до пункту 3.1 договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786, і становить за базовий місяць розрахунку - листопад 2014 року - 526 027,50 грн без урахування ПДВ. Про це також зазначено у додатку № 1 (розрахунок плати за перший місяць). Пунктом 3.3 визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

В пункті 3.6 договору зазначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж наступному співвідношенні 70% - до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу.

Пунктом 5.3 договору на орендаря покладено обов`язок своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату. В пункті 10.1 вказано, що договір укладений строком на 10 років та діє до 23.06.2025 включно.

В додаток до договору між орендарем та орендодавцем підписано акт приймання передавання майна, що здається в оренду за договором від 09.07.2015. Акт також погоджено з балансоутримувачем.

Позивач повідомив суд, що ним було виставлено орендарю рахунки за період січня та лютого 2022 року та акти виконання послуг. Водночас, за словами позивача, в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач не сплатив на користь позивача орендну плату за наведений період.

Відповідач у відзиві зазначив, що позивачем безпідставно обліковується заборгованість МАУ зі сплати 50% суми по виставленим рахункам № 76/232 від 31.01.2022 та № 76/399 від 28.02.2022, оформлених на виконання умов договору.

Оскільки авіакомпанія є транспортним підприємством, яке використовує орендоване приміщення для надання послуг з перевезення пасажирів, то на неї розповсюджуються положення постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.20 № 611, у зв`язку із чим нарахування орендної плати має здійснюватися у розмірі 50% від орендної плати, нарахованої за звичайних умов, зазначає відповідач.

Відповідач подав до суду контррозрахунок заборгованості та просив зменшити на 90 % розмір нарахованої пені та штрафу за договором.

Третьою особою подано до суду пояснення, в якій Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях зазначило, що відповідач звертався до Регіонального відділення із заявою від 28.09.2020 № 28092020/1 про перерахування орендної плати на період дії карантину запровадженого Кабінетом Міністрів України, а саме нарахування орендної плати в період дії карантину у розмірі 50% нарахованої орендної плати. Листом від 12.10.2020 № 50-02.02-4274 Регіональне відділення відмовило відповідачу в перерахунку плати за користування нерухомим державним майном, так як мета використання орендованого державного майна за Договором оренди не підпадає під критерії, визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину».

Висновки господарського суду

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі 90 ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Аналіз умов укладеного між сторонами договору свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором оренди. За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, вказано у ч. 1 ст. 283 ГК України.

Приписами частини 6 статті 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Оскільки орендоване майно є державною власністю, до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків провадження господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі, зазначено у ст. 286 ГК України.

Приписами статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У силу статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Враховуючи положення статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом закріплено у п. 1 ст. 612 ЦК України.

Дослідивши надані позивачем копії актів та рахунків за січень-лютий 2022 року, судом встановлено, що загальна сума оренди з ПДВ, яка підлягає сплаті відповідачем за січень 2022 року визначена, як 1415608,52 грн, в лютому 2022 року 1181426,42 грн. Також в рахунках та актах є відмітки про те, що сума до сплати позивачу (30 %) становить за січень 589836,88 грн, а за лютий 492261,01 грн.

Відповідно до пункту 3.6 договору судом здійснено розподіл частини орендної плати, що підлягає покладенню на відповідача у розмірі 30 % від загальної суми та виявлено, що як акти так і рахунки містять помилковий висновок про грошовий еквівалент частини боргу, який має бути сплачений позивачу. Здійснивши простий арифметичний розрахунок суд визначив, що 30 відсотків від 1415608,52 грн дорівнює 424682,55 грн, а від 1181426,42 354427,92 грн. Цю обставину ані позивач, ані відповідач у судовому засіданні належним чином не прокоментували.

Таким чином, суд виявив, що розмір основного боргу нарахований позивачем у співвідношенні до загальної суми для сплати є більшим ніж той, що мав би бути здійснений.

Судом взято до уваги посилання відповідача на те, що у межах справи № 910/13397/20 вже розглядалось питання зниження орендної плати на 50 відсотків за договором № 1708 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 24.06.2015 (той самий договір за яким позивач заявляє позов у справі № 911/2207/22).

З постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/13397/20 (яка залишена без змін Верховним Судом) вбачається, що при розгляді позовної заяви про стягнення заборгованості за договором № 1708 суд дійшов таких висновків:

"відповідач, як орендар, який використовує нерухоме державне майно для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів, відповідно до п. 2 Постанови № 611, мав право на зниження орендної плати на 50 відсотків";

"постанова № 611 не містить положень про необхідність внесення змін до договору оренди для такого нарахування";

"колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що згідно з Постановою № 611, починаючи з дати встановлення карантину, нарахування орендної плати за договором підлягає здійсненню у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати".

Беручи до уваги цю позицію судів апеляційної та касаційної інстанції в межах справи № 910/13397/20, а також те, що карантин під час спірних правовідносин справи № 911/2207/22 тривав, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9.12.2020 року № 1236 (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 15.12.2021 № 1336) суд, задля запобігання відхиленню від сталої практики розгляду спорів у однотипних правовідносинах, вказує, що нарахування орендної плати за цим договором у період з січня по лютий 2022 року також мало б бути здійснене у розмірі 50 відсотків.

Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором суд вважає за необхідне задовольнити позов щодо стягнення основного боргу частково, з урахуванням наведених вище висновків: -50 % від нарахованої суми з огляду на застосування положень наведених постанов Кабінету Міністрів України та узгодженої позиції судів у аналогічній справі та 30 % визначена судом частка, що підлягає сплаті позивачу. Розмір основного боргу таким чином складає 389555,24 грн.

Суд звертає увагу учасників справи, що за наведених обставин коригуванню піддаються також і інші нарахування, що входять в межі позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Судом здійснено перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, та встановлено, що стягненню підлягають 62442,06 грн інфляційних втрат та 7020,40 грн трьох відсотків річних за заявлений до стягнення період щодо наведених рахунків-фактур та актів виконання послуг.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В силу пункту 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день нарахування нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

З урахуванням наведених положень, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача становить 173650,88 грн.

Пунктом 3.8, за яким позивачем також заявлено вимогу про стягнення штрафу, визначено: у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості.

Тож беручи до уваги те, що прострочення виконання зобов`язання в силу пункту 3.6 договору становить більше трьох місяців суд вважає за можливе покладення на відповідача штрафу. Розмір такого штрафу еквівалентний 163613,20 грн.

Як зазначалось вище, відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру нарахованих штрафу і пені на 90 %.

Відповідач посилається на положення статті 233 ГК України, відповідно до якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Заявник наводить положення частини 3 статті 551 ЦК України, де зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Підставами для зменшення розміру штрафних санкцій відповідач вважає критичну ситуацію, що склалася в авіаційній галузі України і світу внаслідок вжиття заходів, направлених на запобігання поширенню коронавірусу. Авіакомпанія була змушена значно скоротити парк літаків та штат персоналу, вказує відповідач додаючи до відзиву накази про звільнення працівників.

Фінансові можливості відповідача значно знизилися, повідомляє останній, через безпосередній негативний вплив вищезазначених обставин, на які авіакомпанія не мала і не має впливу (обставини непереборної сили) протягом періоду існування обмежень, пов`язаних з covid-19, операційна діяльність авіакомпанії (виконання пасажирських і вантажних перевезень), яка є основним джерелом отримання прибутку, була спочатку повністю призупинена, а в подальшому в значній мірі скорочена.

Більш того, відповідач посилається на загальновідомий факт, повномасштабного вторгнення 24.02.2022 на територію України держави агресора, у зв`язку з чим повітряний простір України було закрито для літаків цивільної авіації. Через закриття повітряного простору над Україною для цивільної авіації, авіакомпанія, як комерційне підприємство, що виконувало перевезення пасажирів повітряним транспортом, змушена була повністю зупинити виконання рейсів з/до України, що у свою чергу мало наслідком припинення здійснення нормальної господарської діяльності підприємства та, як наслідок, унеможливило отримання будь-якого прибутку.

Відповідач стверджує, що не дивлячись на вищезазначені обставини, авіакомпанія вживає всіх доступних заходів, направлених на виконання її фінансових зобов`язань.

Відповідно до частини 2 статті 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Відповідач в контексті наведеної статті зазначив, що матеріали справи не містять доказів понесення позивачем збитків пов`язаних з простроченням оплати. Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, судом взято до уваги звіти про результати фінансової діяльності відповідача за перші 9 місяців 2022 року.

Суд також зауважує, що відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. А тому, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з вимогою про сплату боргу, що виник саме напередодні повномасштабного вторгнення на територію України, що дійсно призвело до ускладнення фінансового становища відповідача, задля запобігання покладення на відповідача надмірного грошового тягаря, беручи до уваги відсутність підстав стверджувати, що прострочення призвело до збитків позивача, суд вважає за можливе прийняти доводи та докази відповідача щодо прохання зменшити розмір штрафних санкцій та зменшити розмір нарахованої пені та штрафу на 50 %, таким чином частково задовольняючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Підсумки розгляду справи, розподіл судових витрат

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ГПК України закріплено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

В силу частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позов задоволено частково, судові витрати покладаються в цьому випадку пропорційно на обидві сторони. Між тим, оскільки можливий до стягнення розмір штрафних санкцій є більшим ніж той, який в підсумку стягується з відповідача через задоволення судом клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає за можливе покласти на відповідача судові витрати позивача за вимогами, які правомірно були заявлені позивачем. Тож судовий збір відшкодовується відповідачем в співвідношенні до задоволених вимог, не враховуючи зменшення розміру штрафних санкцій застосованих судом. Відтак, суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 9006,51 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", "Серявін та інші проти України" обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія „Міжнародні авіалінії України» (01030, місто Київ, вулиця Лисенка, будинок 4, ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт „Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, вулиця Бориспіль-7, ) 389555,24 грн основного бору, 62442,06 грн інфляційних втрат, 7020,40 грн трьох відсотків річних, 29804,96 грн пені, 40903,30 грн штрафу та 9006,51 грн судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Рішення підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 20.03.2023.

Суддя А.Ф. Черногуз