РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.03.2023Справа № 910/11836/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Астор І Ко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Білдінг Груп"

про стягнення 86955,79 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астор І Ко" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Білдінг Груп" про стягнення за договором поставки від 22.07.2021 № Б1/22/07/21 основного боргу в розмірі 51889,78 грн., пені в розмірі 19550,70 грн., трьох процентів річних у розмірі 1701,28 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13814,02 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Вказана ухвала суду направлена, зокрема, відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2Б.

Проте конверт із копією вищенаведеної ухвали повернуто на адресу суду підприємством поштового зв`язку без вручення відповідачу, оскільки адресат не значиться.

Згідно з частиною 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Таким чином, ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася за адресою місцезнаходження відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за відсутності заяви про зміну його місцезнаходження.

За приписами частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, судом також враховано, що згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Таким чином, відповідач мав право та можливість ознайомитися з ухвалою суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.07.2021 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № Б1/22/07/21, за умовами якого постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товар та надати послуги, найменування, кількість, ціна яких вказані в специфікації, що є невід`ємною частиною цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах договору.

У пункті 3.4 договору встановлено, що видаткові накладні та акти надання послуг (за їх наявності) формуються та направляються покупцеві в електронному вигляді з використанням сервісу «Вчасно» та/або М.Е.Doc протягом 3 робочих днів з моменту поставки товару (надання послуг).

Згідно з пунктом 3.7 договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця наступає з дати оформлення видаткової накладної.

Пунктом 4.8. договору передбачено, що оплата вартості товару здійснюється покупцем в наступному порядку і в терміни: покупець оплачує товар на умовах та в строки, визначені в специфікації; датою здійснення платежу буде дата надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника; розрахунки проводяться в національній валюті України - гривні в безготівковій формі платіжним дорученням або готівкою через касу постачальника.

Відповідно до пункту 5.1. договору товар вважається прийнятим по кількісті та асортименту відповідно до кількості та найменування товару, зазначених у видаткових накладних та товарно-транспортних накладних. Видаткові накладні підписані сторонами, мають юридичну силу специфікацій, в розумінні ст.266 Господарського кодексу України і є невід`ємними частинами цього договору.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021. У разі якщо до закінчення терміну дії договору сторони не виявлять бажання розірвати договір, то він вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах.

У пункті 11.12 договору наведено приклад факсимільного відтворення підпису уповноважених осіб обох сторін.

До вказаного договору сторонами підписано специфікацію № 1, згідно з пунктом 2.1 якої відстрочка платежу 14 календарних днів з моменту одержання товару покупцем за умови, що поточна заборгованість покупця не перевищує 250000 грн.

Також до матеріалів справи долучено копію угоди про врегулювання відносин електронного документообігу від 22.07.2021, що є додатком до договору від 22.07.2021 № Б1/22/07/21.

На виконання умов договору від 22.07.2021 № Б1/22/07/21 позивач поставив відповідачу товар та надав послуги на суму 680177,80 грн., що підтверджується наступними підписаними та скріпленими печатками видатковими накладними та актами надання послуг: акт надання послуг № 21806 від 04.12.2021 на суму 31273,56 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 21806 від 04.12.2021 на суму 193985,88 грн. з ПДВ; акт надання послуг № 21822 від 04.12.2021 на суму 3021,60 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 21822 від 04.12.2021 на суму 19360,80 грн. з ПДВ; акт надання послуг № 22172 від 14.12.2021 на суму 2484,72 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 22172 від 14.12.2021 на суму 15052,80 грн. з ПДВ; акт надання послуг № 22268 від 16.12.2021 на суму 4168,80 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 22268 від 16.12.2021 на суму 21504,00 грн. з ПДВ; акт надання послуг № 22335 від 17.12.2021 на суму 2669,52 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 22335 від 17.12.2021 на суму 13991,04 грн. з ПДВ; акт надання послуг № 22385 від 18.12.2021 на суму 4230,24 грн. з ПДВ; видаткова накладна № 22385 від 18.12.2021 на суму 17288,06 грн. з ПДВ.

Крім того, між сторонами підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період 2021 року, відповідно до якого станом на 31.12.2021 заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 22.07.2021 № Б1/22/07/21 становить 111889,78 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідно до підписаних та скріплених печатками обох сторін видаткових накладних та актів надання послуг позивачем поставлено відповідачу товару та надано послуг на суму 680177,80 грн., з якої залишок несплачених коштів становить 51889,78 грн.

Ураховуючи викладене, оскільки наразі сума боргу відповідача становить 51889,78 грн. та підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, у той час як відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 19550,70 грн., три проценти річних у розмірі 1701,28 грн. та інфляційні втрати в розмірі 13814,02 грн.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 6.2. договору покупець, який прострочив виконання грошового зобов`язання проти термінів, обумовлених пунктом 4.8. договору, за вимогою постачальника зобов`язаний сплатити останньому: суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, за кожен день прострочення. Обчислення пені проводиться від суми простроченого платежу без обмеження термінів, встановлених частиною шостою статті 232 ГК України; 3 % річних від простроченої суми.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

У той же час, здійснивши арифметичний перерахунок у межах визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню три проценти річних у сумі 1515,66 грн., пеня в загальній сумі 16102,18 грн. та інфляційні втрати в сумі 12529,83 грн., з яких: 29,36 грн. трьох процентів річних, 176,15 грн. пені, 105,54 грн. інфляційних втрат за видатковою накладною № 21806 за період з 19.12.2021 по 31.01.2022 включно; 10,93 грн. трьох процентів річних, 65,56 грн. пені, 39,28 грн. інфляційних втрат за актом № 21822 за період з 19.12.2021 по 31.01.2022 включно; 81,16 грн. трьох процентів річних, 486,94 грн. пені, 251,69 грн. інфляційних втрат за видатковою накладною № 21822 за період з 19.12.2021 по 07.02.2022 включно; 8,37 грн. трьох процентів річних, 50,24 грн. пені, 32,30 грн. інфляційних втрат за актом № 22172 за період з 29.12.2021 по 07.02.2022 включно; 63,10 грн. трьох процентів річних, 401,68 грн. пені, 439,66 грн. інфляційних втрат за видатковою накладною №22172 за період з 29.12.2021 по 17.02.2022 включно; 16,79 грн. трьох процентів річних, 107,13 грн. пені, 121,76 грн. інфляційних втрат за актом № 22268 за період з 31.12.2021 по 17.02.2022 включно; 31,39 грн. трьох процентів річних, 200,27 грн. пені, 227,62 грн. інфляційних втрат за видатковою накладною № 22268 за період з 31.12.2021 по 17.02.2022 включно; 338,08 грн. трьох процентів річних, 3869,91 грн. пені, 2988,98 грн. інфляційних втрат за видатковою накладною № 22268 за період з 31.12.2021 по 26.10.2022 включно. В іншій частині розрахунок позивача за актами та видатковими накладними № 22335, 22385 відповідно за період з 01.01.2022 по 26.10.2022 включно та з 02.01.2022 по 26.10.2022 включно є арифметично вірним.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Астор І Ко" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Білдінг Груп" (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2Б; ідентифікаційний код 40722216) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Астор І Ко" (08202, Київська обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, 152; ідентифікаційний код 39812547) 51889 (п`ятдесят одну тисячу вісімсот вісімдесят дев`ять) грн. 78 коп. основного боргу, 1515 (одну тисячу п`ятсот п`ятнадцять) грн. 66 коп. трьох процентів річних, 16102 (шістнадцять тисяч сто дві) грн. 18 коп. пені, 12529 (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 83 коп. інфляційних втрат, а також 2340 (дві тисячі триста сорок) грн. 67 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова