РІШЕННЯ

15 березня 2023 року м. ТернопільСправа № 921/664/22
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Кучер А.М.

розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр"

про стягнення основного боргу в сумі 2 280 052 грн, 141 762,18 грн пені, 3% річних у розмірі 8 505,73 грн, інфляційних витрат в сумі 20 378,78 грн (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

за участі представників:

позивача: Дячкіна Т.О.-адвокат;

відповідача: Містерман В.М.- адвокат.

Суть справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" про стягнення боргу у загальній сумі 2 450 698,69 грн.

Судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на невиконання його контрагентом умов договору №27ТЕО/20 від 06.30.2020 в частині сплати коштів за надані транспортно-експедиторські послуги, що зумовило виникнення заборгованості, а також нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, сума яких (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) заявлена до стягнення у судовому порядку.

Повноважний представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов №81 від 17.01.2023 та вказує, що дана заборгованість виникла через форс - мажорні обставини, які виникли внаслідок військової агресії російської федерації проти України. Також відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат, оскільки заявлені вимоги в розмірі 170 647 грн є непосильним фінансовим тягарем для ПАТ "Тернопільський кар`єр" і може поставити під загрозу існування товариства. Також представник відповідача усно у судовому засіданні просив суд зменшити розмір санкцій.

У відповіді на відзив №б/н (вх. №642) від 25.01.2023 позивач наголошує на тому, що його контрагент замовляв послуги з перевезення вантажів вже після оголошення воєнного стану, що свідчить про спроможність ПАТ-у виконувати договірні зобов`язання в умовах воєнного стану. Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів та не навів беззаперечних обставин, які могли б свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідність заявлених позивачем до стягнення сум наслідкам порушення зобов`язання.

Відповідачем також подано 14.03.2023 клопотання № б/н (вх. №2245) про долучення до матеріалів справи копії платіжного доручення №899 від 24.02.2023 на суму 50 000 грн, яким підтверджується часткова сплата основного боргу.

Представником позивача у судовому засіданні підтверджено часткову сплату відповідачем основного боргу в розмірі 50 000 грн.

Таким чином, сторони фактично інформують суд про відсутність між сторонами спору в цій частині, з огляду на оплату вказаної суми відповідачем.

При цьому суд звертає увагу учасників цього спору на те, що дана заборгованість відповідача існувала станом на день відкриття провадження у справі і була сплачена ПАТ "Тернопільський кар`єр" в ході судового розгляду. Наведене слугує підставою для закриття провадження у справі в цій частині за вказівками п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Справа в режимі відеоконференції з технічною фіксацією (звукозапис) судового процесу розглядалась відповідно до ст.ст.197, 222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (Експедитор) та ПАТ "Тернопільський кар`єр" (Клієнт) 06.03.2020 було укладено договір №27ТЕО/20 (далі-Договір), згідно із п.1.1 якого Експедитор надає Клієнту за плату транспортно-експедиторські послуги (ТЕО) з організації перевезення вантажів останнього в залізничному рухомому складі.

У розділі 3 цієї угоди сторони визначили порядок здійснення розрахунків. Так, загальна сума договору визначається на підставі всіх актів наданих послуг, оформлених сторонами. Клієнт здійснює попередню оплату вартості здійснення ТЕО шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Експедитора в розмірі 100% від розрахункової вартості до початку перевезення на підставі рахунку Експедитора. Сторонами може бути узгоджений інший порядок передоплати вартості здійснення ТЕО. Розмір вартості здійснення ТЕО, плати послуг Експедитора та порядок їх сплати Клієнтом може змінюватися з ініціативи Експедитора, шляхом оформлення відповідних додаткових угод до цього договору. Клієнт у будь-якому випадку повинен здійснити оплату вартості здійснення ТЕО та плати послуг Експедитора не пізніше 3 банківських днів з дати подачі вагонів на під`їзну колію Клієнта (вантажовідправника). У випадку, якщо перерахована Клієнтом сума передоплати менше ніж фактична вартість здійснення ТЕО та плата послуг Експедитора, Клієнт здійснює доплату протягом 3 банківських днів з дати отримання рахунку від Експедитора. Факт надання послуг Експедитором Клієнту може підтверджуватися такими документами: дані електронної бази ГІОЦ Укрзалізниці, або перевізний документ, або накопичувальна картка, або відомість форми ГУ-46, або перелік філії "ЄРЦЗП" АТ "Укрзалізниця", або Акт наданих послуг, або інший документ.

За досягнутими контрагентами домовленостями договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків-до повного їх виконання. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо будь-яка із сторін не заявить про його розірвання не пізніше 30 робочих днів до закінчення терміну його дії (п.8.1).

В подальшому, 19.08.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №23 до Договору, яка стосувалася вартості здійснення ТЕО. Зокрема, за цими домовленостями, остання складається з :

1.1. Суми вартостей одного вагоно - перевезення. Вартість одного вагоно - перевезення складає: 32 683,35 грн без ПДВ. ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України. У разі збільшення, в період дії цієї додаткової угоди, відповідними наказами Міністерства інфраструктури України тарифів на перевезення вантажів, порожніх вагонів та пов`язаних з ними послуг, вартість вагоно - перевезення підлягає збільшенню в пропорційному відношенні.

1.2. Плати за час знаходження приватних вагонів на під`їзній колії підприємства вантажовідправника/вантажоодержувача, що нараховується починаючи з 49-ї години з моменту передачі вагона на під`їзну колію до моменту повернення вагона залізниці. Зазначені моменти визначаються згідно з даними електронної бази ГІОЦ АТ "Укрзалізниці". Плата за час знаходження приватних напіввагонів на під`їзній колії підприємства вантажовідправника/вантажоодержувача нараховується в розмірі 25,00 грн без ПДВ, ПДВ - 5,00 грн, всього з ПДВ 30,00 грн за кожну годину за кожен вагон. При цьому неповна година приймається за повну.

Згідно п.4 ця додаткова угода вступає в дію з 19.08.2022 і становить невід`ємну частину договору №27ТЕО/20 від 06.03.2020.

На виконання своїх договірних зобов`язань позивач, за період з серпня по вересень 2022 року, надав послуги відповідачу на загальну суму 2 863 061,46 грн, що підтверджується наступними документами:

1) актами наданих послуг:

- №41/703 від 31.08.2022 на суму 1 098 160,56 грн;

- №42/756 від 30.09.2022 на суму 1 764 900,90 грн;

2) рахунками на оплату:

- №1390 від 31.08.2022 на суму 1 098 160,56 грн;

- №1515 від 30.09.2022 на суму 1 764 900,90 грн.

Зазначені первинні документи бухгалтерського обігу (акти наданих послуг) підписані представниками сторін без будь-яких зауважень та заперечень. Як наслідок, суд вважає належним чином підтвердженим факт надання відповідачу на умовах Договору послуг на загальну суму 2 863 061,46 грн.

Як стверджує позивач, відповідачем за період з 01.08.2022 до дати звернення до суду з даною позовною заявою здійснив оплату/передоплату вартості транспортно-експедиторських послуг за спірним договором у розмірі 4 335 000 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками. Разом з тим, за актом наданих послуг №40/211 від 31.07.2022 відповідач мав заборгованість у розмірі 4 051 990,54 грн з ПДВ, яка була зарахована в першу чергу з вище вказаної суми. Залишок грошових коштів в розмірі 283 009, 46 грн з ПДВ зараховано позивачем в рахунок оплати акту №41/703 від 31.08.2022.

Таким чином розмір заборгованості згідно двох актів наданих послуг №41/703 від 31.08.2022 та №42/756 від 30.09.2022 склала 2 580 052 грн.

Позивачем було надіслано відповідачу вимогу №МТ-1814 від 20.10.2022 про оплату в семиденний строк послуг, наданих, зокрема згідно актів №41/703 від 31.08.2022 та №42/756 від 30.09.2022.

В процесі судового розгляду позивачем подана , а судом прийнята до розгляду, заява про зменшення позовних вимог №б/н (вх. №1527) від 20.02.2023, згідно якої заборгованість відповідача за надані послуги становить 2 280 052 грн та на час судового розгляду є неоплаченою.

Отже, порушуючи досягнуті домовленості, ПАТ "Тернопільський кар`єр" не здійснило повністю оплату за надані позивачем послуги. Наведена обставина слугувала підставою для звернення ТОВ "Металургтранс" до суду з відповідним позовом.

Дослідивши подані докази та наведені обґрунтування суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст.509,526 Цивільного кодексу України.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи норми чинного законодавства та надані позивачем докази, суд приходить до висновку про укладення між сторонами договору транспортного експедирування, на який поширюють дію норми Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" (далі - Закон) та глави 65 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст. 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання в пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Частиною 2 ст. 8 Закону передбачено, що транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

У відповідності до ст. 12 Закону України клієнт зобов`язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Крім того, статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законодавець у ч. 1 ст. 903 ЦК України обумовив, що якщо договором передбачено надання послуг за плату то замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи наявні в матеріалах справи акти наданих послуг та платіжні документи про здійснені відповідачем у спірний період оплати , суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, станом на 23 лютого 2023 року складала 2 280 052 грн.

Разом з тим, в ході судового розгляду ПАТ "Тернопільський кар`єр" здійснено оплату коштів в сумі 50 000 грн, що підтверджується долученою до матеріалів платіжним платіжною інструкцією №899 від 24.02.2023. З огляду на це, відповідно до п.2 ч.1ст. 231 ГПК України, суд закриває провадження у справі в цій частині за відсутністю предмету спору.

Таким чином неоплаченою залишається заборгованість в розмірі 2 230 052 грн.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.4.3 укладеного правочину у разі прострочення оплати рахунків Експедитора Клієнт сплачує Експедитору пеню, розраховану виходячи з розміру подвійної облікової ставки, встановленої НБУ, що діє на період прострочення оплати рахунків Експедитора, за кожен день прострочення.

Позивачем нарахована пеня за період з 06.10.2022 по 06.12.2022 на загальну суму 141 762,18 грн.

Як наслідок, проаналізувавши наведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині стягнення пені, розмір простроченої заборгованості по кожній видатковій накладній окремо, розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня та розмір боргу, суд здійснивши відповідний перерахунок вважає, що до стягнення підлягає пеня у заявленому позивачем розмірі 141 762,18 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із наданого Товариством розрахунку, за неналежне виконання умов Договору його контрагентом, останньому за період з 06.10.2022 по 06.12.2022 нараховані 3 % річних в сумі 8 505,73 грн та 20 378,78 грн інфляційних збитків. Здійснивши відповідний перерахунок суд констатує, що позивачем вірно обраховано та правомірно заявлено вище вказані суми.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що заборгованість по спірному договору виникла через форс - мажорні обставини, існування яких підтверджується листом Торгово-промислової палати від 28.02.2022 №2024/2.0-7.1.

З даного приводу суд зазначає наступне.

У розділі 5 укладеного правочину контрагентами погоджено, що сторона звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань, або може зупинити виконання зобов`язань за цим договором, у разі настання обставин непереборної сили техногенного, природного або екологічного характеру, зокрема у разі оголошеної або неоголошеної війни, фактичних військових дій, окупації, блокади, пікетів, ембарго, терористичних актів, страйків, масових безладів і хвилювання, аварій та катастроф, захоплення територій, об`єктів, залізничних станцій, на яких повністю або частково повинні виконуватися зобов`язання або пов`язані з таким виконанням.

Сторони зобов`язані негайно, не пізніше 3-ох календарних днів з моменту настання, повідомити один одного при виникнення форс - мажорних обставин. Повідомлення повинно бути зроблено будь-яким з доступних для сторони способом зв`язку (факсимільний та телеграфний зв`язок, електронна пошта та ін.) з наступним наданням доказів наявності форс - мажорних обставин. Відсутність повідомлення або відповідного підтвердження позбавляє сторону права посилатися на форс - мажорні обставини (п.п.5.3, 5.4 Договору).

Якщо обставини форс-мажору будуть тривати більше 30 календарних днів, то цей договір може бути розірваний будь-якою із сторін в цілому, або в частині шляхом направлення письмового повідомлення іншій стороні (п.5.7 угоди).

Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на своєму сайті в мережі Інтернет розмістила лист №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що адресований всім кого це стосується, яким, на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин ( обставин непереборної сили).

У відповідності до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", ТПП України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини , за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб та видає сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Цей сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) є документом встановленої форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин.

З наведеного суд зазначає, що належним доказом настання форс-мажорних обставин є виданий певному суб`єкту господарювання сертифікат ТПП України. При цьому для посилання на відповідні обставини відповідач мав повідомити іншу сторону про початок та кінець дії таких обставин, надавши відповідний доказ - сертифікат (довідку) ТПП.

В даному випадку відповідачем не подано суду доказів на підтвердження направлення відповідачем на адресу позивача повідомлення про виникнення форс - мажорних обставин, як передбачено п.5.3 Договору. В свою чергу, за узгодженими обома контрагентами з цього приводу домовленостями, відсутність повідомлення або відповідного підтвердження позбавляє сторону права посилатися на форс - мажорні обставини (п.5.4.).

Водночас, суд враховує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Тобто, можливе звільнення від відповідальності за невиконання, а не від виконання в цілому. В будь-якому разі сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Верховний Суд в постанові від 25 січня 2022 року № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Тобто, в даному випадку сторона повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Всупереч цього, ПАТ "Тернопільський кар`єр" не надано суду належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76, 77 ГПК України, існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем по договору, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором.

До того ж суд вважає за необхідне зазначити, що, відповідач замовляв у позивача послуги по здійсненню транспортно-експедиторському обслуговуванню у серпні та вересні 2022 року, тобто після оголошення воєнного стану. Тому термін виконання зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг та дата введення воєнного стану жодним чином не пов`язані між собою.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. В даному випадку береться до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

За відсутності законодавчо встановленого переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Позивач, у поданих до суду відповіді на відзив №б/н (вх.№642) від 25.01.2023 та додаткових поясненнях №б/н (вх. №1410) від 16.02.2023, просить відмовити відповідачу у задоволені клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій в повному обсязі посилаючись зокрема на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат не є санкціями.

При цьому суд констатує, що у даній справі, ПАТ "Тернопільський кар`єр", як на підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, посилається на акт звірки, фінансовий звіт за 9 місяців 2022 року та довідку про наявність дебіторської заборгованості.

Разом з тим, на переконання суду, в умовах воєнного стану у відповідача була можливість та спроможність виконувати свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг, що підтверджується наданим відповідачем листом №2377 від 15.11.2022. Так, з вказаного листа вбачається, що саме відповідачем було запропоновано позивачу у листі №2064 від 13.10.2022 графік погашення заборгованості. У листі №2377 акціонерне товариство знову просило погодити графік погашення заборгованості, в якому передбачалась сплата боргу за період з 18.11.2022 по 07.04.2023 в загальній сумі 3 055 052 грн.

Таким чином, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б засвідчували існування об`єктивних перешкод у своєчасному виконанні відповідачем грошових зобов`язань, чи підтверджували інші виняткові обставини, які завадили цьому, у суду відсутні правові підстави для зменшення спірних сум річних, інфляційних витрат та пені.

За змістом статей 42, 44 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до цих правових норм, у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від) таких дій.

Вищевказана правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 по справі № 905/1851/17.

Також судом враховано, що розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних, яку задоволено судом, не є надмірним великим розміром порівняно з ціною отриманих послуг. З наведених вище підстав, суд не вбачає підстав для їх зменшення.

Інші, долучені до матеріалів справи докази, доводи та заперечення учасників цього спору були ретельно досліджені судом, однак наведених вище висновків вони не спростовують. В свою чергу, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України". Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як наслідок, судом задовольняються вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 2 230 052 грн, пені у розмірі 141 762,18 грн, 3% річних у розмірі 8 505,73 грн, інфляційних витрат у розмірі 20 378,78 грн, як таких, що підтверджені матеріалами справи та законодавчими актами, які регламентують спірні правовідносини.

Судовий збір в сумі 5250 грн у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача основного боргу може бути повернутий позивачу за його клопотанням згідно із п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір". Решта судових витрат, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 20, 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 183, 231, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Тернопільський кар`єр" (вул. Стара Максимівка, 29, с. Максимівка, Тернопільський район, Тернопільська область, 47372, ідент. код 00292623) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургтранс" (пл. Героїв Майдану, 1, к.524, м. Дніпро, 49000, ідент. код 33074226) - основний борг у розмірі 2 230 052 (два мільйони двісті тридцять тисяч п`ятдесят дві) грн, пеню у розмірі 141 762 (сто сорок одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн 18 коп., 3% річних у розмірі 8 505 (вісім тисяч п`ятсот п`ять) грн 73 коп., інфляційних витрат у розмірі 20 378 (двадцять тисяч триста сімдесят вісім) грн 78 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 36 388 (тридцять шість тисяч триста вісімдесят вісім) грн 48 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський кар`єр" основного боргу в сумі 50 000 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне рішення складено 24.03.2023.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному б-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко