ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. Справа№ 910/8137/19 (910/21166/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання: Сивак М.С.

у присутності представників сторін:

від боржника: ліквідатор Пічугін І.В. - посвідчення №321 від 26.02.2013

від ОСОБА_1 : Петрушина К.І. - ордер серії АІ №1318559 від 09.12.2022

від ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз": Добрянська Н.І. - дов. №2 від 09.01.2023

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграріан фуд технолоджиз" та Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ компаунд" в особі ліквідатора Пічугіна Ігоря Вячеславовича на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року

у справі №910/8137/19(910/21166/21) (суддя Пасько М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ компаунд" в особі ліквідатора Пічугіна Ігоря Вячеславовича

до 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. ОСОБА_5

6. ОСОБА_6

7. ОСОБА_7

8.Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграріан фуд технолоджиз"

про покладення субсидіарної відповідальності в межах справи №910/8137/19

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21) у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у даній справі шляхом зміни його мотивувальної частини.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 року колегією суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О. відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8137/19(910/21166/21) за позовом ТОВ "БМБ компаунд" в особі ліквідатора Пічугіна І.В. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" про покладення субсидіарної відповідальності в межах справи №910/8137/19.

19.12.2022 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/8137/19(910/21166/21)/5746/2022 від 16.12.2022 витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 21.12.2022 року поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.01.2023 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Крім того, не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у даній справі шляхом зміни його мотивувальної частини у зв`язку з відсутністю у діях або бездіяльності відповідачів вини та відсутністю підстав для задоволення позову.

Ухвалою суду від 21.12.2022 року колегією суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О. поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.01.2023 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "БМБ компаунд" в особі ліквідатора Пічугіна І.В. також звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з урахуванням змін до апеляційної скарги, просить скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Ухвалою суду від 17.01.2023 року колегією суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О. поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "БМБ компаунд" в особі ліквідатора Пічугіна І.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21), запропоновано учасникам провадження надати суду відзив на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 17.01.2023 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від ліквідатора банкрута надійшов короткий відзив на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз", а також клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання додаткового часу для подання більш повного відзиву на апеляційні скарги.

В судовому засіданні 17.01.2023 року ухвалою суду об`єднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду апеляційні скарги ОСОБА_1 , ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" та ТОВ "БМБ компаунд" в особі ліквідатора Пічугіна І.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21).

Іншою ухвалою суду від 17.01.2023 року за клопотаннями ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" та ТОВ "БМБ компаунд" відкладено розгляд справи на 14.02.2023 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від ліквідатора ТОВ "БМБ компаунд" надійшли відзиви на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз", а від представника ОСОБА_1 - відзив на апеляційну скаргу ТОВ "БМБ компаунд".

Ухвалою суду від 14.02.2023 року відкладено розгляд справи на 14.03.2023 року на підставі положень ст. 216 ГПК України та витребувано у Північного апеляційного господарського суду (головуючий суддя Гарник Л.Л.) матеріали справи №910/8137/19 про банкрутство ТОВ "БМБ компаунд", які надійшли на адресу суду 08.02.2023 року супровідним листом Господарського суду міста Києва від 08.02.2023 року №910/8137/19/909/2023.

08.03.2023 листом №09.1-14/158/23 від 03.03.2023 витребувані матеріали справи про банкрутство ТОВ "БМБ компаунд" передано судді Остапенку О.М.

Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Пічугін І.В. в судовому засіданні 14.03.2023 року вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. Проти вимог апеляційних скарг ОСОБА_1 та ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" заперечував та просив залишити їх без задоволення.

Представники ОСОБА_1 та ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" в судовому засіданні вимоги апеляційних скарг ОСОБА_1 та ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" підтримали, просили їх задовольнити, змінити рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у даній справі шляхом зміни його мотивувальної частини у зв`язку з відсутністю у діях або бездіяльності відповідачів вини та відсутністю підстав для задоволення позову. Проти вимог апеляційної скарги ліквідатора банкрута заперечували та просили залишити її без задоволення.

14.03.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ліквідатора банкрута слід відмовити, в той час як апеляційні скарги ОСОБА_1 та ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" підлягають задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у даній справі - зміні шляхом зміни його мотивувальної частини, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/8137/19 про банкрутство ТОВ "БМБ компаунд", провадження у якій відкрито 11.07.2019 року за заявою ТОВ "Міжнародний центр харчових технологій".

Ухвалою суду від 18.06.2020 визнано грошові вимоги низки кредиторів та затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на суму 69 909 499,31 грн.

Постановою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 ТОВ "БМБ компаунд" визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Пічугіна І.В.

Ухвалою суду від 15.12.2020 року визнано ГУ ДПС у м. Києві кредитором боржника на суму 23 569,57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року визнано ГУ ДПС у Київській області кредитором боржника на суму 27 653,50 грн.

За клопотанням ліквідатора банкрута ухвалою суду від 05.08.2021 року продовжено останньому строк для надання на затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу на шість місяців, тобто до 05.02.2022 року.

21.12.2021 року ліквідатор банкрута, посилаючись на норми ЦК України, ГПК України та Кодексу України з процедур банкрутства, звернувся до суду з позовною заявою про покладення субсидіарної відповідальності, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.01.2022 року, просив покласти на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз" субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями ТОВ "БМБ компаунд" у зв`язку із доведенням його до банкрутства. Згідно пояснень ліквідатора від 04.09.2022 року дефіцит грошових коштів для задоволення вимог кредиторів після реалізації майна боржника складає 64 977 846,99 грн.

За твердженням ліквідатора в результаті дій та бездіяльності керівників боржника та його засновників, боржник став неплатоспроможним, що призвело до банкрутства ТОВ "БМБ компаунд" та унеможливило проведення ним розрахунків з кредиторами.

За наслідками розгляду заявлених арбітражним керуючим вимог рішенням господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21) у задоволенні позову відмовлено повністю з підстав обрання ліквідатором неналежного способу захисту прав боржника.

Місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення виходив з того, що задоволення позову про покладення субсидіарної відповідальності на відповідачів не призведе до позитивних наслідків для боржника та кредиторів у справі про банкрутство, а тому, за висновками суду, належним способом захисту є подання заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство в порядку ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства з одночасним стягненням з винних осіб, а не подання позову в порядку ГПК України.

Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Пічугін І.В. з таким рішенням суду не погодився, та в поданій апеляційній скарзі, з урахуванням змін до неї, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю (для розгляду відповідно до вимог КУзПБ у межах справи про банкрутство), оскільки, за твердженням скаржника, метою апеляційного перегляду є перевірка правильності рішення суду першої інстанції, а не повторний розгляд справи.

В свою чергу, ОСОБА_1 та ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" у поданих апеляційних скаргах також посилаються на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, однак просять змінити рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 у даній справі шляхом зміни його мотивувальної частини у зв`язку з відсутністю у діях або бездіяльності відповідачів вини та відсутністю підстав для задоволення позову.

Як зазначають згадані апелянти, судом першої інстанції помилково відмовлено у позові з підстав обрання ліквідатором неналежного способу захисту прав боржника, безпідставно не розглянуто подану позовну заяву по суті заявлених в ній вимог, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить жодної оцінки наявних у справі доказів, наданих сторонами аргументів, викладених у заявах по суті спору, а також обставинам справи, на які посилались позивач та відповідачі, з його тексту не вбачається встановлення судом першої інстанції обставин наявності або відсутності таких складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона правопорушення, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) суб`єкта відповідальності та негативними наслідками (неплатоспроможністю боржника та відсутністю майна для задоволення вимог його кредиторів у процедурі банкрутства).

Дослідивши матеріали справи, судова колегія не погоджується з викладеними судом першої інстанції висновками, з огляду на наступне.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді.

Право на звернення до господарського суду в установленному ГПК України порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (частини перша, друга статті 4 ГПК України).

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України).

Під захистом прав розуміється сукупність дозволених законом певних дій, прийомів, способів, що використовуються особою, право якої порушено або може бути порушено чи оспорюється, з метою відновлення порушеного (оспорюваного) права, припинення правопорушення чи запобігання вчиненню правопорушення та відшкодування спричиненої шкоди, тоді як форми захисту - це такий процесуальний порядок, який забезпечує реалізацію права на захист.

За змістом статті 12 ГПК України провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому ГПК України для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених спеціальним законом про банкрутство.

За правилами юрисдикції господарських судів у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Справи, передбачені пунктом 8 частини першої статті 20 ГПК України, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника (частина тринадцята статті 30 цього Кодексу), тобто є справами виключної підсудності.

Таким чином, процесуальний закон встановив імперативне правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких вимог.

З цими правилами кореспондуються приписи статті 7 КУзПБ, що визначає основні засади розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Відповідно до частини першої, абзацу першого частини другої статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, стаття 7 КУзПБ у сукупності із зазначеними нормами ГПК щодо предметної та виключної підсудності втілюють принцип концентрації справ з метою підвищення ефективності господарського процесу.

Загалом, завдяки концентрації господарського процесу забезпечується його оперативність, яка відповідає динамічності господарського обороту та меті швидкого відновлення порушеного правового господарського порядку.

Визначені частиною другою статті 7 КУзПБ спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України. Судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій за результатами розгляду заяв, скарг, клопотань, поданих в межах основного провадження у справі про банкрутство, розглядаються судом без застосування усіх стадій судового розгляду, притаманних виключно розгляду справ позовного провадження. Такий підхід повністю відображає конструкції статей 7, 9 КУзПБ щодо порядку розгляду як основної справи про банкрутство, так і спорів, стороною в яких є боржник, які хоча і вирішуються в межах основної справи про банкрутство, проте є справами позовного провадження, відокремленими від основної справи про банкрутство (Аналогічних висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 08.02.2023 у справі №908/3057/21(908/213/22), від 30.06.2022 у справі №911/3616/21 (911/184/22), від 19.01.2021 у справі №916/97/20).

Таке розмежування є цілком виправданим з точки зору того, що справи відокремленого позовного провадження мають різний суб`єктний склад сторін спору, предмети і підстави позову, розглядаються та вирішуються господарським судом із застосуванням усього інструментарію позовного провадження, на відміну від спрощеного порядку розгляду заяв, скарг і клопотань в основній справі про банкрутство. (Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15.02.2021 у справі №910/11664/20, від 23.02.2023 у справі №3/60"Б" (906/1/21)).

Таким чином законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц, від 28.01.2020 у справі №50/311-б, від 18.02.2020 у справі №918/335/17, від 15.06.2021 у справі №916/585/18(916/1051/20), постановах Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №914/2252/20(914/2794/21), від 30.01.2020 у справі №921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі №910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19).

Згідно ч. 2 ст.61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Тлумачення ст. 1, 60, 61 КУзПБ дає підстави для висновку про те, що арбітражний керуючий - ліквідатор у відносинах з третіми особами при пред`явленні вимоги про притягнення до субсидіарної відповідальності є органом, особою, уповноваженою представляти боржника. Він діє в цій ситуації як представник боржника і діє не у власних інтересах, а безпосередньо у інтересах боржника і опосередковано у інтересах кредиторів, оскільки стягнення заявлених сум має здійснюватися на користь боржника і включатися до складу ліквідаційної маси, які можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленій КУзПБ.

Системний аналіз п. 12 ч. 1 ст. 20 ГПК України та ст. 61 КУзПБ дають підстави стверджувати, що вимога про притягнення до субсидіарної відповідальності є вимогою майнового характеру боржника у розмірі, який визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, і за своєю правовою природою є вимогою про відшкодування збитків завданих саме боржнику протиправними діями/бездіяльністю з вини його засновників (учасників) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, що призвели до банкрутства боржника та до неможливості виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредиторами.

На переконання колегії суддів, це майновий спір між боржником в особі його представницького органу - ліквідатора і особами, вказаними у ст. 61 КУзПБ, про відшкодування збитків боржнику.

Отже, вимоги ліквідатора про притягнення до субсидіарної відповідальності та стягнення певної суми на користь боржника є майновим спором, стороною якого є боржник, а відтак розгляд та вирішення цього спору підходить під регулювання ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, а саме у відокремленому позовному провадженні за правилами ГПК України.

При цьому, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 20.10.2022 року у справі №911/3554/17(911/401/21) дійшов висновку, що заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на особу винну у доведенні до банкрутства боржника розглядається за правилами ГПК України у межах справи про банкрутство в порядку, визначеному ст. 7 КУзПБ, і судовим збором не оплачується, оскільки таку оплату не передбачено Законом України "Про судовий збір".

Крім того, Верховним Судом також наголошено, що у КУзПБ не встановлено процесуальну назву (форму) документа, з якою ліквідатор має звертатися до господарського суду - позовна заява, заява чи ін., а також не передбачено, який процесуальний документ має ухвалюватися судом першої інстанції після розгляду по суті заяви ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на винну у доведенні до банкрутства боржника особу - ухвала або рішення.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що у грудні 2021 року ліквідатор банкрута, посилаючись на норми ЦК України, ГПК України та Кодексу України з процедур банкрутства, звернувся до суду з позовною заявою в межах справи про банкрутство ТОВ "БМБ компаунд" про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у зв`язку із доведенням його до банкрутства.

У якості відповідачів у справі ліквідатором визначено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз".

Вказаній позовній заяві присвоєно судовий номер справи №910/21166/21 та передано на розгляд раніше визначеному судді Паську М.В., який розглядає справу про банкрутство №910/8137/19 ТОВ "БМБ компаунд".

20.01.2022 року позивачем подано до суду заяву від 19.01.2022 року про уточнення позовних вимог, згідно якої відповідачами визначено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз".

Ухвалою суду від 28.06.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21) таку заяву прийнято судом до розгляду, відкрито провадження у межах справи №910/8137/19 та постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Крім того, у поясненнях по справі від 04.09.2022 року ліквідатором вказано, що дефіцит грошових коштів для задоволення вимог кредиторів після реалізації майна боржника складає 64 977 846,99 грн.

Таким чином, беручи до уваги предмет спору у даній справі, його сторін та нормативне регулювання, ціну позову та характер спірних правовідносин, а також сукупність наявних у справі доводів та доказів, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів дійшла висновку, що ліквідатор банкрута правомірно звернувся до суду з відповідним позовом саме у відокремленому позовному провадженні у межах справи про банкрутство на підставі положень КУзПБ, якими йому надано право заявляти вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства, і як наслідок мав легітимні очікування розгляду його позову судом першої інстанції за правилами ГПК України.

В свою чергу, Господарський суд міста Києва хоча і прийняв дану позовну заяву до розгляду у межах справи №910/8137/19 за правилами загального позовного провадження, що у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства, однак маючи для цього весь необхідний інструментарій, характерний саме позовному провадженню, справу по суті не розглянув, помилково обмежившись лише зазначенням про те, що належним способом захисту в даному випадку є подання заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство в порядку ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства з одночасним стягненням з винних осіб, а не подання позову в порядку ГПК України.

Крім того, переглядаючи законність прийнятої судом рішення, судова колегія також враховує такий загальний принцип права як принцип правової визначеності (певності), який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

З огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві національне законодавство має забезпечувати достатній рівень доступу до суду в аспекті права на суд. Для того, щоби право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати зрозумілу та реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року (див., mutatismutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі "Bellet v. France", заява N23805/94, 4 December 1995, §36).

Зокрема, у справі "Новік проти України" (заява №48068/06, рішення від 18.12.2008) Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже у разі відсутності зрозумілих правил на невладного суб`єкта не може бути покладено надмірний тягар, що може бути зумовлений відповідною прогалиною у законодавстві. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням.

Враховуючи викладене, при розгляду даної справи суд апеляційної інстанції вважає, що в цьому випадку місцевому господарському суду слід було тлумачити норми права на користь ліквідатора, що заявляє вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства.

Правова позиція щодо застосування правила пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням викладена зокрема у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №911/1521/18 та від 09.11.2020 у справі №904/2404/18, однак не була врахована господарським судом міста Києва під час прийняття оскаржуваного рішення та помилково відмовлено у позові з підстав обрання ліквідатором невірного способу захисту порушено прав боржника, як наслідок безпідставно не розглянуто спір по суті заявлених вимог.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, окрім зазначення про невірний спосіб захисту оскаржуване рішення суду першої інстанції не містить жодної оцінки наявних у справі доказів, наданих сторонами аргументів, викладених у заявах по суті спору, а також обставинам справи, на які посилались позивач та відповідачі, з його тексту не вбачається встановлення судом першої інстанції обставин наявності або відсутності таких складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона правопорушення, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) суб`єкта відповідальності та негативними наслідками (неплатоспроможністю боржника та відсутністю майна для задоволення вимог його кредиторів у процедурі банкрутства).

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегією суддів встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з приписами частини першої статті 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Метою апеляційного перегляду справи є перевірка правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи повторно. (Близька за змістом правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 904/3526/20, від 09.02.2022 у справі № 17/169-07, від 02.06.2022 у справі №905/1732/20, від 07.06.2022 у справі №922/605/15, від 08.11.2022 у справі №922/2315/16, від 29.11.2022 у справі №15/81, від 31.01.2023 у справі №903/64/22, від 28.02.2023 у справі №914/1661/20).

Отже, оскільки судом було розглянуто справу та зроблено висновки про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, користуючись правами суду першої інстанції, в межах повноважень, наданих апеляційному господарському суду процесуальним законом, з метою здійснення апеляційного перегляду та дотримання принципів справедливості та балансу інтересів, має дослідити всі наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності з наданням їм належної правової оцінки, тобто розглянути справу повторно.

За наведених обставин, безпідставними та необґрунтованими є вимоги ліквідатора "БМБ компаунд" арбітражного керуючого Пічугіна І.В. скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю (для розгляду відповідно до вимог КУзПБ у межах справи про банкрутство), з тих мотивів, що метою апеляційного перегляду є лише перевірка правильності рішення суду першої інстанції, а не повторний розгляд справи, а тому апеляційна скарга боржника в особі ліквідатора з викладених у ній доводів та вимог задоволенню не підлягає.

Так, користуючись правами суду першої інстанції, в межах повноважень, наданих апеляційному господарському суду процесуальним законом під час перегляду справи в апеляційному порядку, досліджуючи матеріали справи та подану ліквідатором заяву по суті заявлених в ній вимог, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 619 ЦК України передбачено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ГК України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва-боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

В силу положень ч. 3 цієї статті ГК України умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом.

Передбачено такі види юридичної відповідальності за вказані види порушення вимог законодавства про банкрутство: кримінальна (ст. 219 КК України), адміністративна (ст. ст. 164-15, 166-16, 166-17 Кодексу України про адміністративні правопорушення) та цивільна - субсидіарна як різновид цивільної (ч. 2 ст. 61 КУзПБ), ч. 4 ст. 31 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" тощо).

Субсидіарна відповідальність - це додаткова відповідальність осіб, які разом з боржником відповідають за його зобов`язаннями у випадках, передбачених, зокрема, КУзПБ.

Субсидіарна відповідальність за доведення до банкрутства за своєю правовою природою є відповідальністю за зловживання суб`єктивними цивільними правами, які завдали шкоди кредиторам. Вона є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, оскільки законодавство не пов`язує можливості покладення на третіх осіб субсидіарної відповідальності в порядку ч. 2 ст. 61 КУзПБ з наявністю вироку у кримінальній справі щодо таких осіб про встановлення в їх діях (бездіяльності) кримінального правопорушення. У цьому випадку особи згідно зі спеціальним приписом КУзПБ притягуються до цивільної відповідальності у формі стягнення.

У цих висновках суд звертається до сталої правової позиції (з урахуванням тотожного регулювання питання субсидіарної відповідальності посадових осіб боржника та його засновників як за ст. 61 КУзПБ, так і ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), що сформульована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 30.01.2018 у справі №923/862/15, від 28.08.2018 у справі №927/1099/13, від 18.10.2018 у справі №923/1297/14, від 05.02.2019 у справі №923/1432/15, від 03.09.2019 у справі №923/1494/15, від 10.03.2020 у справі №902/318/16, від 10.12.2020 у справі №922/1067/17 та від 10.06.2021 у справі №5023/2837/11.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 КУзПБ під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Визначене нормами КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності, як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю, відповідно до закону, необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності.

Об`єктом вказаного правопорушення та захисту при покладенні субсидіарної відповідальності є права кредиторів на задоволення вимог до боржника, що лишились не задоволеними у справі про банкрутство.

Суб`єктами правопорушення (субсидіарної відповідальності), що може бути покладена у справі про банкрутство за заявою ліквідатора, є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника, тобто вчиненні суб`єктом (суб`єктами) субсидіарної відповідальності винних дій, що призвели до банкрутства боржника.

Дослідження обставин поведінки (дій чи бездіяльності), яка повинна знаходитися в причинно-наслідковому зв`язку відносно порушення, передбаченого ч. 2 ст. 61 КУзПБ, а також встановлення вини суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство здійснюється судом, що вирішує спір про субсидіарну відповідальність у справі про банкрутство.

Водночас при вирішенні питання щодо вини (виду вини) суб`єкта субсидіарної відповідальності, слід виходити з обов`язків та повноважень суб`єктів відповідальності стосовно боржника, покладених на них законом та/або статутом, враховуючи при цьому положення ч.ч. 1 і 3 ст. 4 КУзПБ.

Щодо об`єктивної сторони правопорушення для покладення на суб`єктів субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство слід зазначити, що хоча приписи ч. 2 ст. 61 КУзПБ і містять диспозицію (зміст) правопорушення - "доведення до банкрутства", за яке передбачена "санкція" у вигляді субсидіарної відповідальності, однак не конкретизують дії/бездіяльність суб`єктів цієї відповідальності, які вказують/доводять на його існування.

Оцінюючи будь-які дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності на предмет покладення на них субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, слід відмежовувати дії та обставини, які належать до ризиків підприємницької/господарської діяльності (ст. 42 ГК України).

Спеціальними умовами для субсидіарної відповідальності за дії/бездіяльність суб`єктів відповідальності, окрім вини, є наслідки у вигляді недостатності виявленого у процедурі банкрутства майна боржника, що підлягає включенню до ліквідаційної маси, для задоволення вимог кредиторів, різниця між вартісними показниками яких і є мірою субсидіарної відповідальності.

Господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17).

При цьому, виходячи з положень ст. 73 та ч. 1 ст. 74 ГПК України (щодо покладеного на сторону/учасника у справі про банкрутство тягаря доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень), суд наголошує, що обставини існування або відсутності будь-якого із елементів/ складових об`єктивної сторони цивільного правопорушення (стверджуваних або заперечуваних: вчинення дії, бездіяльність, існування боргу в період вчинення боржником майнової дії тощо), мають бути доведені у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами.

Відсутність (ненадання) належних доказів на підтвердження елементів/складових об`єктивної сторони порушення, тобто дій/бездіяльності конкретної особи (суб`єкта) відповідальності, що вказують на доведення до банкрутства або банкрутства, спростовує існування об`єктивної сторони порушення з доведення до банкрутства (банкрутства), та відповідно не надає можливості визначити суб`єктів відповідальності, встановити вину у діях/бездіяльності цих осіб та покласти субсидіарну відповідальність на таких суб`єктів (зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15.02.2022 у справі №927/219/20, від 16.06.2020 у справі №910/21323/16).

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який за заявою ліквідатора покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності. Для застосування такої відповідальності необхідним є встановлення судом складових елементів господарського правопорушення як об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона правопорушення.

При цьому, на ліквідатора відповідно до ч. 5 ст. 61 КУзПБ покладається обов`язок доведення причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) суб`єкта відповідальності та негативними наслідками (неплатоспроможністю боржника та відсутністю майна для задоволення вимог його кредиторів у процедурі банкрутства).

Водночас, притаманною ознакою цивільно-правової відповідальності є те, що особа, яка є відповідачем, повинна доказати відсутність своєї вини.

З вищевикладеного можна дійти висновку, що у разі якщо після визнання боржника банкрутом, за наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника, погашення заборгованості банкрута є неможливим внаслідок дій та (або) бездіяльності засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, то такі особи можуть бути притягнуті до субсидіарної відповідальності за заборгованістю боржника до поки такі особи не доведуть протилежного. (Аналогічні висновки містяться у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №917/1500/18(917/1932/20), від 07.04.2021 у справі №911/1815/17, від 24.02.2021 у справі №Б8/191-10, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15(902/579/20).

Господарський суд, відповідно до ст. 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Так, звертаючись до суду з позовною заявою, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про покладення на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз" субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "БМБ компаунд", арбітражний керуючий зазначає, що органами управління боржника на неодноразові звернення ліквідатора із відповідними запитами не передано йому бухгалтерську та іншу документацію, печатки та штампи, товарно-матеріальні цінності підприємства, що зробило неможливим стягнення дебіторської заборгованості.

За твердженням заявника, майно боржника (у тому числі заставне) приховується, автотранспортні засоби знаходяться у розшуку з 2020 року, а судами у справі №910/8137/19(910/13186/20) встановлено факт невжиття відповідальними особами боржника заходів щодо збереження нерухомого майна за іпотечним договором.

Крім того, арбітражний керуючий вказує, що починаючи з 2014 року підприємство не мало наміру розраховуватись за зобов`язаннями за банківським кредитом та з податкових зобов`язань, що підтверджується відповідними судовими рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва, а керівництво боржника не вжило заходів щодо погашення такої заборгованості, в тому числі і перед ініціюючим кредитора, зокрема за рахунок стягнення дебіторської заборгованості.

Окрім наведеного, як стверджує ліквідатор, керівництвом боржника та його засновниками не вчинено жодних дій щодо продовження терміну дії знаку для товарів і послуг, що є предметом застави за укладеним з банком договором застави №248 від 29.12.2011 року, а також для заміщення предмету застави (товарів в обороті) за договором застави №134 від 31.08.2011 року.

Також, підставою для притягнення винних осіб до субсидіарної відповідальності позивачем зазначено невжиття керівництвом боржника та його засновниками заходів щодо виведення ТОВ "БМБ компаунд" з кризового стану або припинення його діяльності (ліквідації) в установленому законом порядку.

Отже, подана заява обґрунтована тим, що в результаті дій та бездіяльності керівників та учасників, боржник став неплатоспроможним, що призвело до його банкрутства та унеможливило проведення ним розрахунків з його кредиторами.

На підтвердження викладених обставин ліквідатором до позовної заяви додано звіт за результатами проведення фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства від 30.11.2021 року.

В свою чергу, ОСОБА_1 та ТОВ "Аграріан Фуд Технолоджиз" у поданих суду відзивах на заяву ліквідатора проти її задоволення заперечили та зазначили про відсутність підстав для її задоволення у зв`язку з її не обґрунтованістю.

Одним з тверджень відповідачів для відмови у задоволенні поданої ліквідатором позовної заяви є, зокрема, передчасність такого звернення, оскільки станом на дату подання відповідної позовної заяви у боржника існують активи, що складають ліквідаційну масу.

З цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 КУзПБ одним із повноважень ліквідатора у справі про банкрутство є аналіз фінансового становища банкрута.

При цьому, можливістю подання в межах справи про банкрутство заяви до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства наділений виключно ліквідатор банкрута.

З наведеного можна дійти висновку, що виявлення наявності ознак доведення до банкрутства юридичної особи-боржника покладена саме на ліквідатора банкрута, що пов`язано з виконанням ліквідатором банкрута повноважень, визначених ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Оскільки положення ч. 2 ст. 61 КУзПБ не встановлюють ознак доведення до банкрутства, які можуть стати підставою для покладення субсидіарної відповідальності на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника, відтак, саме детальний аналіз ліквідатора фінансового становища банкрута у поєднанні з дослідженням ним підстав виникнення заборгованості боржника перед кредиторами у справі про банкрутство, дозволить ліквідатору банкрута виявити наявність чи відсутність дій засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника щодо доведення до банкрутства юридичної особи.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Аналіз положень абз. 2 ч. 5 ст. 61 КУзПБ дає підстави для висновку, що заява про покладення субсидіарної відповідальності може бути подана ліквідатором до суду у разі, коли буде встановлена недостатність майна боржника для повного задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство.

Отже, ліквідатор за наявності ознак банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, для забезпечення реалізації принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі, подає таку заяву (про покладення субсидіарної відповідальності) не раніше, ніж після завершення реалізації об`єктів ліквідаційної маси та розрахунків з кредиторами на підставі вчинення такої реалізації у ліквідаційній процедурі при наявності обставин недостатності повного погашення кредиторської заборгованості банкрута.

Підтвердженням вищевикладеного є те, що розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

(Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №922/2391/16, від 02.09.2020 у справі №923/1494/15, від 24.02.2021 у справі №902/1129/15(902/579/20), від 23.06.2022 у справі №904/3551/20, від 08.12.2022 у справі №904/4387/19).

Таким чином, заява про притягнення до субсидіарної відповідальності осіб, винних у доведенні підприємства до банкрутства, подається ліквідатором лише після реалізації належного цьому підприємству на праві власності або господарського відання майна, яке підлягає включенню до складу ліквідаційної маси, що в свою чергу спростовує протилежні доводи арбітражного керуючого про те, що положення КУзПБ не встановлюють момент подання такої заяви.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою суду від 18.06.2020 року визнано грошові вимоги низки кредиторів та затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на суму 69 909 499,31 грн. До вказаного реєстру окремо включено відомості про майно та майнові права, які належать боржника та є предметом застави, зокрема:

- адміністративна нежитлова будівля за адресою: Київська область, м.Бровари, провулок Тупий, будинок 7;

- складські приміщення ТОВ "БМБ Компаунд", загальною площею 831,1 кв.м., складаються з: Складські приміщення, А-2, загальною площею 792,4 кв.м., Контрольно-пропускний пункт, Б, загальною площею 19,4 кв.м. Станція пожежогасіння, B, загальною площею 19,3 кв.м., Свердловина, К, Огорожа, №, Тротуар, Т, за адресою: Київська область, Броварський р-н, смт. Калинівка, вул. Чернігівська, буд. 11/4;

- обладнання, в т.ч.: Електричний штабелер STILL з відкидною платформою для оператора за адресою: Київська область, Броварський р-н, смт. Калинівка, вул. Чернігівська, буд. 11/4;

- лінія по формуванню шоколадних крапель та пластин зворотного типу зі сталевою стрічкою шириною 600 мм за адресою: Київська область, Броварський р-н, с. Шевченкове, вул. Польова, 2;

- товари в обороті (згідно Додатку №1 до договору застави товарів в обороті) за адресою: Київська область, м. Бровари, провулок Тупий, будинок 6;

- знак для товарів та послуг "bmb Compound".

Постановою Господарського суду міста Києва від 21.07.2020 ТОВ "БМБ компаунд" визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Пічугіна І.В.

За змістом статі 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення, зокрема, приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Серед інших, саме функції ліквідатора зі здійснення інвентаризації, виявлення майна банкрута та аналізу фінансово-господарського стану боржника є взаємопов`язаними та базовими для забезпечення ефективності ліквідаційної процедури, адже належне їх виконання є запорукою досягнення її основної мети - якнайповнішого задоволення вимог кредиторів, як за рахунок продажу активів банкрута, так і шляхом притягнення до солідарної та субсидіарної відповідальності керівника, засновників (учасників, акціонерів) боржника.

З наявних у справі доказів вбачається, що до подання позовної заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності осіб, винних у доведенні підприємства до банкрутства (21.12.2021 року), ліквідатором за згодою суду реалізовано наступні активи боржника:

- складські приміщення ТОВ "БМБ Компаунд", загальною площею 831,1 кв.м., за адресою: Київська область, Броварський р-н, смт. Калинівка, вул. Чернігівська, буд.11/4, згідно протоколу проведення електронного аукціону №UA-PS-2021-09-30-000076-1 від 20.10.2021 року від 20.10.2021 року;

- адміністративна нежитлова будівля за адресою: Київська область, м.Бровари, провулок Тупий, будинок 7, згідно протоколу проведення електронного аукціону №UA-PS-2021-10-25-000141-1 від 08.11.2021 року.

Як зазначає ліквідатор, товари в обороті (згідно умов договору застави товарів в обороті №134 від 31.08.2011) зберігались понад граничні терміни зберігання в умовах, що не відповідали необхідним по температурі і вологості, а дія знаку для товарів та послуг "bmb Compound", переданого в заставу за договором застави №248 від 29.12.2011 року, припинена з 17.03.2020 року, що в свою чергу унеможливлює продаж такого майна у процедурі ліквідації.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази реалізації належного боржнику майна, в т.ч.: Електричний штабелер STILL з відкидною платформою для оператора за адресою: Київська область, Броварський р-н, смт. Калинівка, вул. Чернігівська, буд. 11/4 та лінія по формуванню шоколадних крапель та пластин зворотного типу зі сталевою стрічкою шириною 600 мм за адресою: Київська область, Броварський р-н, с. Шевченкове, вул. Польова, 2.

Твердження ліквідатора про те, що зазначене майно ліквідатору не передано та за вказаними у договорі адресами відсутнє, не спростовують обов`язків ліквідатора вчинити належні заходи щодо його пошуку, виявлення та повернення на користь ТОВ "БМБ Компаунд" з метою подальшої реалізації у передбаченому КУзПБ порядку.

Як встановлено судом, 05.04.2021 року ліквідатором до суду заявлено клопотання про витребування у ОСОБА_2 , як колишнього директора боржника, технологічного обладнання ТОВ "БМБ Компаунд", однак листом від 07.06.2021 року господарським судом міста Києва повідомлено ліквідатора про відсутність підстав для розгляду такого клопотання по суті, оскільки чинним законодавством України, зокрема КУзПБ, не передбачено витребування майна від третіх осіб у формі клопотання.

Втім, ліквідатором не вжито подальших заходів щодо звернення до суду з належно оформленою заявою (позовною заявою) про витребування зазначеного майна на користь боржника.

Крім того, з матеріалів справи, зокрема листа Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 03.09.2019 року №31/26-1286, вбачається, що за ТОВ "БМБ Компаунд" на праві власності зареєстровані п`ять транспортних засобів:

- MAZDA 6. 1999. 2003 у випуску, синього кольору, № двигуна НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , ДНЗ НОМЕР_3 ;

- ГАЗ 31105 2285, (2005), Бежевий, № двиг. НОМЕР_4 , № шасі НОМЕР_5 , № куз. НОМЕР_6 , ДНЗ НОМЕР_7 ;

- SKODA OCTAVIA TOUR 1.6і 1598, (2005), сірий, № двиг. НОМЕР_13, № куз. НОМЕР_8 , ДНЗ НОМЕР_9 ;

- SKODA FABIA 1.4. 1397. (2001). Зелений, № двиг. НОМЕР_14, № куз. НОМЕР_10 , ДНЗ НОМЕР_11 ;

- КАМАЗ 4308 5883, (2005), жовтий, № шасі НОМЕР_12 , ДНЗ НОМЕР_15.

Дані автомобілі на підставі ухвали господарського суду міста Києва 16.09.2020 оголошено у розшук та з 29.09.2020 перебувають у розшуку.

При цьому, твердження ліквідатора про те, що відповідна довідка РСЦ МВС підтверджує тільки факт реєстрації, а не наявності транспортних засобів, а тому такі транспортні засоби арбітражним керуючим не було включено до ліквідаційної маси, в даному випадку є помилковими оскільки чинне законодавство про банкрутство, зокрема ст. 62 КУзПБ, прямо визначає, що до складу ліквідаційної маси включаються всі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання.

Отже, дані транспортні засоби підлягають включенню до ліквідаційної маси боржника та подальшій реалізації з метою погашення вимог кредиторів.

Крім того, судом апеляційної інстанції на підставі наявного у справі Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 20.11.2018 року встановлено, що належний боржнику автомобіль SKODA FABIA 1.4. 1397. (2001). Зелений, № двиг. НОМЕР_14, № куз. НОМЕР_10 , ДНЗ НОМЕР_11 , вилучено працівниками поліції та з 20.11.2018 року перебуває на штрафному майданчику за адресою: Баришівський р-н, село Семенівка.

Суд акцентує, що завданням ліквідатора у ліквідаційній процедурі є не проста констатація факту відсутності майна, а дієвий і належний пошук майна банкрута. Отже, під час ліквідаційної процедури, ліквідатор має здійснювати заходи спрямовані на пошук, виявлення і повернення майна, яке перебуває у третіх осіб. Крім того, ліквідатор має здійснювати обґрунтовані і логічні дії, а також запити до відповідних органів, з врахуванням минулої діяльності банкрута. При цьому, кількість запитів не є критерієм якості роботи ліквідатора. Таким критерієм є наповнення ліквідаційної маси. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №903/975/14, від 18.10.2022 у справі №903/393/21, від 19.10.2022 у справі №927/50/20).

Разом з тим, жодних передбачених КУзПБ заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення на користь боржника належного йому майна, зокрема технологічного обладнання та транспортних засобів, ліквідатором не вчинено, докази зворотного в матеріалів справи відсутні і судом не встановлено.

В свою чергу, питання про списання вказаного майна у зв`язку із неможливістю його пошуку, виявлення та повернення на користь боржника ліквідатором на обговорення комітету кредиторів ТОВ "БМБ компаунд" не ставилось і, відповідно, комітетом кредиторів такого рішення не приймалось.

Вищенаведені обставини у сукупності свідчать про передчасне подання арбітражним керуючим позову про покладення субсидіарної відповідальності, оскільки станом на дату подання відповідної позовної заяви у боржника існують активи, що складають ліквідаційну масу.

Колегія суддів також враховує усталену судову практику, згідно якої метою аукціону як способу реалізації є, передусім, відчуження майна банкрута за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість майна можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на кінцеву ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, так і збільшена. Тобто ціна майна банкрута формується виходячи зі стану майна, попиту та пропозиції, на які ліквідатор банкрута не має жодного впливу.

Отже, кінцева вартість майна банкрута для цілей проведення розрахунків з його кредиторами формується саме в момент його реалізації.

Крім того, судом встановлено, що вже після подання позовної заяви у справі №910/8137/19(910/21166/21) ліквідатором виявлено, на підставі рішення комітету кредиторів прийнято на баланс боржника та, з рештою, реалізовано майно, що спочатку не увійшло до продажу, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься протокол №5 засідання комітету кредиторів боржника від 12.01.2022, а також протоколі проведення електронного аукціону від 30.01.2022 №UA-PS-2022-01-14-000113-1 та від 31.01.2022 №UA-PS-2022-01-14-000114-1.

Таким чином, оскільки розмір вимог за заявою про притягнення до субсидіарної відповідальності визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і сумою реалізованої ліквідаційної маси, то встановлення колегією суддів обставин виявлення та продажу ліквідатором майна боржника вже після звернення до суду з позовною заявою також свідчить про передчасність реалізації ліквідатором права на звернення до суду з відповідною заявою в порядку ч. 2 ст. 61 Кодексом України з процедур банкрутства,

В свою чергу, передчасність подання ліквідатором позову про покладення субсидіарної відповідальності з огляду на наявність у боржника нереалізованих активів, що складають ліквідаційну масу, враховуючи приписи КУзПБ, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні такого позову, не надаючи при цьому правової оцінки діям або бездіяльності керівників і засновників боржника та чи призвели такі дії або бездіяльність до неплатоспроможності боржника.

Враховуючи викладене, за відсутності в даному випадку в матеріалах справи доказів вжиття ліквідатором всіх можливих заходів щодо пошуку, виявлення та повернення всього майна ТОВ "БМБ Компаунд", належного йому (боржнику) на праві власності або господарського відання, яке підлягає включенню до складу ліквідаційної маси, а також продажу такого майна у передбаченому КУзПБ порядку з метою погашення визнаних та включених до реєстру вимог кредиторів, у суду відсутні підстави однозначно стверджувати про наявність вини у керівників та засновників ТОВ "БМБ Компаунд" за доведення його до банкрутства, а доводи ліквідатора банкрута про недостатність майна боржника для повного погашення кредиторської заборгованості та про наявність підстав для покладення на винних осіб субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами справи на підставі наявних у ній доказів.

Згідно ст. 277 ГПК України підставами для зміни судового рішення є:

1) не з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Як було зазначено вище, приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні заявлених вимог з тим мотивів, що задоволення позову про покладення субсидіарної відповідальності на відповідачів не призведе до позитивних наслідків для боржника та кредиторів у справі про банкрутство, а тому, за висновками суду, належним способом захисту є подання заяви про притягнення до субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство в порядку ч.2 ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства з одночасним стягненням з винних осіб, а не подання позову в порядку ГПК України.

Дані висновки суду першої інстанції є помилковими і апеляційним судом визнано такими, що порушують норми матеріального та процесуального права.

Втім, оскільки вказані порушення Господарського суду міста Києва не призвели до прийняття неправильного по суті рішення про відмову у задоволенні заявлених ліквідатором вимог про покладення субсидіарної відповідальності, наявні правові підстави для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 і ТОВ "Аграріан фуд технолоджиз" та зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення з викладенням його в редакції, наведеній у даній постанові, в той час як в решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ компаунд" в особі ліквідатора Пічугіна Ігоря Вячеславовича залишити без задоволення.

2.Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграріан фуд технолоджиз" задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21) змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

4.В решті рішення Господарського суду міста Києва від 01.11.2022 року у справі №910/8137/19(910/21166/21) залишити без змін.

5.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

6.Матеріали справи повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 22.03.2023 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

В.О. Пантелієнко