УХВАЛА

17 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/4753/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Вронської Г. О., Кролевець О. А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця»

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді Балац С. В.

від 28 вересня 2022 року

та постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів Корсака В. А., Євсікова О. О., Демидової А. М.

від 23 січня 2023 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОПРОММАРКЕТ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 304 619,43 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОПРОММАРКЕТ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 304 619,43 грн заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач як замовник порушив взяте на себе грошове зобов`язання з оплати товару за укладеним між ним та позивачем договором поставки № ОД/НХ-21-638 НЮ від 22 жовтня 2021 року, що є підставою для стягнення з відповідача 304 619,43 грн, з яких: 275 695,56 грн - основна заборгованість, 7 515,54 грн - пеня, 69,49 грн - 0,1 % річних та 21 338,84 - інфляційні втрати.

Господарський суд міста Києва рішенням від 28 вересня 2022 року у справі № 910/4753/22, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 січня 2023 року, позов задовольнив частково: стягнув з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОПРОММАРКЕТ» 275 695,56 грн основної заборгованості та 4 135,43 грн витрат по сплаті судового збору, у решті позову відмовив.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва рішенням від 28 вересня 2022 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23 січня 2023 року у справі № 910/4753/22 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2023 року для розгляду справи № 910/4753/22 був визначений такий склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Баранець О. М., Вронська Г. О., Кролевець О. А.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця», колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частинами п`ятою та сьомою статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Аналіз наведених норм процесуального законодавства свідчить про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом на оскарження судових рішень у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Як уже зазначалося Акціонерне товариство «Українська залізниця» не погодилося з ухваленими Господарським судом міста Києва та Північним апеляційним господарським судом рішенням від 28 вересня 2022 року та постановою від 23 січня 2023 року у цій справі № 910/4753/22 та звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на зазначені судові рішення.

Господарський суд міста Києва в ухвалі від 20 червня 2022 року у цій справі, врахувавши те, що предметом позову у цій справі є стягнення 304 619,43 грн, встановив, що справа № 910/4753/22 є незначної складності та визнав цю справу малозначною в розумінні частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, що підлягає розгляду за правилами спрощеного провадження.

Заперечень щодо помилковості висновків суду першої інстанції про належність справи № 910/4753/22 до категорії малозначних скаржник не навів.

Скаржник, звертаючись з касаційною скаргою, зазначив, що хоч справа № 910/4753/22 і є малозначною, але має бути переглянута в касаційному порядку відповідно до пунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та ця справа має виняткове значення для відповідача.

При цьому, скаржник послався на те, що спори у справах з подібними до цієї справи правовідносинами (щодо виникнення обов`язку оплатити товар після реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН)) часто розглядаються в господарських судах різних інстанцій, умова щодо обов`язку оплати товару не раніше реєстрації податкових накладних у ЄРПН міститься в усіх договорах, укладених відповідачем. Також скаржник послався на відсутність єдності позицій судів апеляційної інстанції в аналогічних справах, зокрема щодо зменшення штрафних санкцій, що, на його думку, свідчить про наявність численних протилежних і суперечливих рішень та фундаментальних розбіжностей у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову.

За твердженням скаржника відкриття Верховним Судом касаційного провадження у цій справі впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі підхід до вирішення актуальної правової проблеми щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Однак, зазначені, наведені відповідачем у касаційній скарзі, доводи не дають підстав для висновку про те, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для Акціонерного товариства «Українська залізниця», яке подає касаційну скаргу, з огляду на таке.

У касаційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій у цій справі положень частини другої статті 530 та статті 204 Цивільного кодексу України та порушення судами частин першої, другої та п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, посилаючись на те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, скаржник не наводить жодних доводів та не надає жодних доказів щодо існування суперечливої судової практики у питання застосування зазначених норм матеріального права, щодо існування правової проблеми (складнощів) застосування цих норм. Саме лише посилання скаржника на те, що спори у справах з подібними до цієї справи правовідносинами часто розглядаються в господарських судах різних інстанцій не є достатнім і обґрунтованим доводом, який би переконливо свідчив про те, що подана відповідачем у цій справі касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання скаржника на відсутність єдності позицій судів апеляційної інстанції в аналогічних справах зводяться до відсутності єдності позиції судів лише у питанні зменшення штрафних санкцій. Однак, скаржник у касаційній скарзі взагалі не посилається на неправильне застосування та / або порушення судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішенні та постанові норм матеріального та / або процесуального права, що регулюють питання зменшення неустойки. Касаційна скарга не містить доводів про те, що до спірних правовідносин у цій справі підлягають застосуванню норми права, що регулюють питання зменшення неустойки. Наведене свідчить про суперечливість доводів скаржника та їх необґрунтованість.

З оскаржуваних відповідачем рішення та постанови вбачається, що питання зменшення пені судами попередніх інстанцій не розглядалося, суди відмовили у задоволенні позову в частині стягнення пені з підстав того, що вона була розрахована у період, коли обов`язок зі сплати основної заборгованості у відповідача був відсутній і станом на час проведення такого розрахунку відповідачем не було прострочено виконання грошового зобов`язання за договором.

Посилань на існування інших суперечливих судових позицій у подібних до цієї справи правовідносинах, щодо застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, касаційна скарга не містить.

Крім того, Верховний Суд зазначає про те, що самі лише доводи скаржника про те, що усі договори, укладені ним з контрагентами, містять умову щодо обов`язку оплати товару після реєстрації податкових накладних у ЄРПН, за відсутності доказів на підтвердження цих доводів (доказів існування таких договорів, доказів наявності проблем, складнощів у застосуванні з контрагентами такої умови договору тощо) не свідчать про те, що справа має виняткове значення для відповідача.

Твердження скаржника про те, що відкриття касаційного провадження у цій справі впливатиме на широку масу спорів, створить тривалий у часі підхід до вирішення актуальної правової проблеми щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах є необґрунтованими та не доведеними, оскільки скаржник не довів існування правової проблеми у подібних до цієї справи правовідносинах.

Скаржником не наведено жодних обґрунтованих та достатніх підстав, передбачених у пунктах «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких суд міг би визнати справу № 910/4753/22 такою, судові рішення у якій можуть бути переглянуті у касаційному порядку.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням скаржником власного викладення обставин справи, до переоцінки доказів і в цілому до заперечення результату розгляду справи.

Наведене вище свідчить про відсутність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, за яких судові рішення у справах з ціною позову менше п?ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню. Виключно незгода учасника справи з постановленими за наслідками її розгляду рішеннями судів попередніх інстанцій не може бути підставою для здійснення касаційного перегляду судових рішень у малозначній справі.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

Отже, законодавець цілком свідомо надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням того, що касаційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» у цій справі подана на судове рішення у малозначній справі та у касаційній скарзі скаржник не довів існування обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2022 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23 січня 2023 року у справі № 910/4753/22, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 2 частини третьої статті 287, статтею 293 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2022 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23 січня 2023 року у справі № 910/4753/22.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

О. Кролевець