СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Харків Справа № 922/4587/13 (922/76/22)

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Мартюхіна Н.О.

за участю секретаря судового засідання Голозубової О.І.,

за участю сторін:

від позивача (апелянта) Голяніщев Д.Ю. на підставі Ордеру Серії ВІ №1124407 від 16.02.2023р.;

від 1-го відповідача не з`явився;

від 2-го відповідача не з`явився;

від третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , м.Полтава, (вх. №122 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у справі №922/4587/13 (922/76/22) (суддя Лавренюк Т.А., ухвалене в м.Харків, дата складення повного тексту 16.12.2022р.)

за позовом: ОСОБА_1 , м.Полтава,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ліквідатора Фізичної особи-підприємця Бабича Ігоря Юрійовича арбітражного керуючого Кошовського Сергія Васильовича, м. Харків,

до 1-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мадіс", м. Київ,

до 2-го відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Астер-Фінанс", м. Київ,

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мадіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Астер-Фінанс" про визнання недійсним договору, в якому просив суд визнати недійсним договір № 1/2020 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21.01.2020р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мадіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Астер-Фінанс", в частині передачі боргу по кредитному договору № 001-USD-CK від 15.05.2008р., підписаному між громадянином України ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством КБ "Експобанк"; судові витрати в розмірі 2481,00грн. покласти на відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що укладений між відповідачами договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу, а тому цей договір суперечить нормам чинного законодавства, оскільки позивачу за кредитним договором № 001-USD-CK від 15.05.2008р. було надано кошти в доларах США, в той час як у Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Астер-Фінанс" відсутня генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, а тому другий відповідач не мав права на укладання договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги з першим відповідачем.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у справі №922/4587/13 (922/76/22) відмовлено повністю в задоволенні позову, з тих підстав, що позивачем, як особою, яка не є стороною спірного правочину, не доведено суду належними та допустимими доказами порушення укладеним між відповідачами договором його прав або охоронюваних законом інтересів.

ОСОБА_1 з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у справі №922/4587/13 (922/76/22) та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Одночасно апелянт звернувся з клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у справі №922/4587/13 (922/76/22).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим позивачем доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На думку апелянта, судом першої інстанції не було проаналізовано та не надано належної правової оцінки обставинам, з яких ТОВ "Мадіс" та ТОВ "ФК "Астер-Фінанс" було укладено договір № 1/2020 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21.01.2020р., відповідно до умов якого до ТОВ "ФК "Астер-Фінанс" перейшло право первинного кредитора щодо вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців, поручителів, зазначених у додатку №1 до договору), зокрема, в частині передачі боргу по кредитному договору № 001-USD-CK від 15.05.2008р., підписаному між громадянином України ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством КБ "Експобанк".

Апелянт вважає, що до ТОВ "ФК "Астер-Фінанс" перейшло право кредитора збільшувати обсяг його відповідальності за рахунок нарахування додаткових процентів та штрафних санкцій, при цьому в силу положень чинного законодавства, ТОВ "ФК "Астер-Фінанс" не може вважатись належним кредитором, а сплата коштів неналежному кредитору призведе до завдання майнових збитків позивачу.

Отже, за наведених обставин, апелянт наголошує, що місцевий господарський суд при ухваленні оскаржуваного рішення використав формальний підхід для оцінки доводів викладених в позовній заяві, обмежившись лише фактом відсутності права позивача на подання позовної заяви до суду.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2023р. поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у справі №922/4587/13 (922/76/22); відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у справі №922/4587/13 (922/76/22); призначено справу до розгляду на 20.02.2023р. об 11:00 годині; встановлено сторонам у справі строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України) з дня вручення даної ухвали; встановлено сторонам у справі строк для подання заяв і клопотань - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

16.02.2023р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату (вх.№2016), у зв`язку із зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні. До вказаного клопотання також додано роздруківку з веб-порталу Судової влади України на підтвердження обставин викладених в клопотанні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.02.2023р. відкладено розгляд апеляційної скарги на 06 березня 2023 року об 11:30 год.

27.02.2023р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої просить доручити Ленінському районному суду м. Полтави.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.02.2023р. задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/4587/13 (922/76/22), яке відбудеться в залі судового засідання №104 "06" березня 2023р. об 11:30 год. в режимі відеоконференції; доручено Ленінському районному суду м. Полтави () забезпечити проведення відеоконференції у справі №922/4587/13 (922/76/22), розгляд якої відбудеться "06" березня 2023р. об 11:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №104.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 06.03.2023р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у справі №922/4587/13 (922/76/22) та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, що представник апелянта з`явився в судове засідання та надав пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом, 15.05.2008р. між фізичною особа ОСОБА_1 (надалі- позичальник) та АТ КБ "Експобанк" (надалі - банк) було укладено кредитний договір № 001-USD-CK, з урахуванням додаткової угоди від 26.05.2008р., відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит в розмірі 150 000 доларів США зі сплатою фінансового відсотку - 15% річних. Термін дії кредитного договору до 14.05.2015р.

Відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 22.01.2015р. № 41 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ КБ "Експобанк" було розпочато процедуру ліквідації.

Під час здійснення ліквідації АТ КБ "Експобанк" рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження умов продажу від 11.11.2019р. № 2879 було затверджено умови продажу лоту № GL1N013832, до складу якого також входило право вимоги за кредитним договором від 15.05.2008р. № 001-USD-CK, укладеним між АТ "КБ "Експобанк" та ОСОБА_1 .

Вказаний актив було реалізовано на електронних торгах № UA-EA-2019-12-11-000007-b, переможцем яких визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Мадіс".

20.01.2020р. між АТ КБ "Експобанк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мадіс" було укладено договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

Відповідно до статті 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" 15.02.2020р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення АТ КБ "Експобанк" як юридичної особи.

21.01.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мадіс" (надалі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Астер-Фінанс" (надалі новий кредитор) було укладено договір № 1/2020 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги (надалі - договір т.1 а.с.74-76), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором первісний кредитор відступає (передає у власність), а новий кредитор приймає (набуває) належні первісному кредитору права вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців, поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору (надалі за текстом - боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати їх обов`язки, за кредитними договорами, договорами іпотеки, договорами застави та договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору (надалі за текстом - "Основні договори").

Відповідно до пункту 1.2 договору, первісний кредитор володіє правами вимоги до боржників на підставі договору № 1 від 20.01.2020р. про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного між первісним кредитором, як новим кредитором, та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Експобанк", як первісним кредитором.

За умовами пункту 1.3 договору, первісний кредитор передає у власність новому кредитору права вимоги до боржника, а також інші майнові права, що належать первісному кредитору на момент укладання цього договору, в наступному обсязі: в повному обсязі права кредитора за основними договорами, включаючи, право вимагати належного виконання боржником зобов`язань за основними договорами, сплати боржником грошових коштів та/або процентів, та/або комісії, та/або пені, та/або штрафів у розмірах, вказаних в додатку № 1 до цього договору, право звернення стягнення на предмети забезпечення (іпотеки) у відповідності до основних договорів та чинного законодавства України, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах, що існують або можуть виникнути в майбутньому.

В пункті 1.4 договору сторони погодили, що за продаж (відступлення) права вимоги за цим договором новий кредитор зобов`язався сплатити первісному кредитору грошові кошти в розмірі та порядку, встановлених розділом 3 цього договору.

Продаж (відступлення) права вимоги, відповідно до пункту 1.5 цього договору, здійснюється без згоди боржника/боржників. Основні договори не містять заборони щодо відступлення прав за ними та не передбачають необхідності отримання згоди боржника щодо відступлення прав за основними договорами.

У розділі 3 договору відступлення сторони погодили, що за відступлення права вимоги, в обсязі встановленому пункті 1.3 цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість права вимоги за домовленістю сторін у розмірі 2000000,00грн. Розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України - гривні. Датою здійснення розрахунків за цим договором є дата зарахування грошових коштів, зазначений в п. 3.1 договору, у повному обсязі на поточний рахунок первісного кредитора

Відповідно до додатку № 1 до договору відступлення "Реєстр договорів" другому відповідачу за договором відступлення було відступлено право вимоги, зокрема, в частині передачі боргу по кредитному договору № 001-USD-CK від 15.05.2008, укладеному між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством КБ "Експобанк" (т.1 а.с.83 на звороті).

Цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення відбитками печаток сторін та нотаріального посвідчення, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 6.1 договору).

Договір підписано уповноваженими представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Мадіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Астер-Фінанс", скріплений їх печатками та нотаріально засвідчений.

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач - ОСОБА_1 зазначав, що спірний договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №1/2020 від 21.01.2020р. за своєю правовою природою є договором факторингу, а тому цей договір суперечить нормам чинного законодавства. Проте, ТОВ «ФК «АСТЕР- ФІНАНС» не має ані генеральної, ані індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій. Тобто, набуття ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» статусу сторони у кредитних правовідносинах - валютного кредитодавця, суперечить приписам чинного законодавства, а укладений ним оспорюваний договір з ТОВ «МАДІС» не відповідає вимогам статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 1054 Цивільного кодексу України, а тому є недійсним в силу приписів статті 203 Цивільного кодексу України.

Наведені обставини і стали підставою для звернення 10.01.2022р. фізичної особи ОСОБА_1 до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мадіс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Астер-Фінанс" про визнання недійсним договору №1/2020 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21.01.2020р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мадіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК "Астер-Фінанс", в частині передачі боргу по кредитному договору № 001-USD-CK від 15.05.2008р., підписаному між громадянином України ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством КБ "Експобанк" (т.1 а.с.1-28).

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у даній справі відмовлено повністю в задоволенні позову, з підстав викладених вище (т.1 а.с.244-280).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Статтею 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Судова колегія зазначає, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним, необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння щодо визнання оспорюваного правочину недійсним, зокрема і заінтересованою особою є послідовним у правозастосуванні, що підтверджується правовими висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021р. у справі №904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі №910/8357/18, у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013р. у справі №6-78цс13, від 11.05.2016р. у справі № 6-806цс16.

Як було зазначено, позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся з позовом у даній справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги від 21.01.2020р. №1/2020 стороною якого він не є.

Як на підставу для визнання вказаного договору недійсним позивач посилався на те, що спірний договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги №1/2020 від 21.01.2020р. за своєю правовою природою є договором факторингу, а тому цей договір суперечить нормам чинного законодавства. Проте, ТОВ «ФК «АСТЕР- ФІНАНС» не має ані генеральної, ані індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, а тому набуття ТОВ «ФК «АСТЕР-ФІНАНС» статусу сторони у кредитних правовідносинах - валютного кредитодавця суперечить приписам чинного законодавства, а укладений ним оспорюваний договір з ТОВ «МАДІС» не відповідає вимогам статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 1054 Цивільного кодексу України, а тому є недійсним в силу приписів статті 203 Цивільного кодексу України.

Тобто, у даній справі позов про визнання недійсними купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги подала особа, яка не була стороною цього договору - заінтересована особа.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 29.06.2021р. у справі №910/23097/17, для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину

Позивач звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (правові висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020р. у справі №910/12787/17).

Колегія суддів звертається до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021р. у справі №904/2979/20, де відзначено, що вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки, від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

У цьому випадку важливим є врахування, що звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Тому, у разі оскарження правочину заінтересованою особою необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав (правові висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019р. у справі № 910/8357/18, від 20.05.2020р. №922/1903/18, від 22.04.2021р. № 908/794/19 (905/1646/17), від 06.10.2022р. у справі № 902/1023/19 (902/163/22)).

Як зазначає Верховний Суд, недійсність правочину, договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати; по своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (аналогічний правовий висновок викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019р. у справі №638/2304/17, від 27.01.2020р. у справі №761/26815/17, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021р. у справі №904/2979/20).

Верховний Суд також відзначив, зокрема, що таке правозастосування при визначенні наявності/відсутності порушеного права, законного інтересу заінтересованої особи, яка звернулась до суду з позовом про визнання договору недійсним, стороною якого вона не є, є універсальним та послідовним у правозастосуванні, що підтверджується вищевказаними правовими висновками.

З матеріалів справи вбачається, що у даній справі йдеться про оскарження дійсності договору №1/2020 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 21.01.2020р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мадіс" (надалі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Астер-Фінанс" (надалі новий кредитор), за умовами якого новий кредитор набув право вимоги, зокрема, в частині передачі боргу по кредитному договору № 001-USD-CK від 15.05.2008, укладеному між ОСОБА_1 (позивачем) та Акціонерним товариством КБ "Експобанк", тобто, обсяг прав та обов`язків позивача внаслідок укладення відповідного договору не змінився, що, у свою чергу, унеможливлює висновок про порушення таким договором прав позивача.

Отже, заявлені у справі вимоги не спрямовані безпосередньо на відновлення прав позивача - ОСОБА_1 , оскільки стосуються зобов`язань, стороною яких він не є, що свідчить про неправильно обраний позивачем у наведеному випадку спосіб захисту порушеного, на його думку, права.

Відповідно до правової позиції викладеної у постановах Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №910/15262/18, від 03.03.2020р. у справі № 910/6091/19, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача спірним правочином в оспорюваній частині є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (аналогічну правову позицію викладено в постановах).

Поряд з цим, у вказаних постановах Верховного Суду також зазначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам попередніх інстанцій не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі №910/15262/18, від 03.03.2020р. у справі № 910/6091/19).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем факт порушення оспорюваним договором його прав і законних інтересів, які підлягали би захисту в судовому порядку не доведено, не зазначено конкретних фактів порушення його майнових прав та інтересів, та не доведено, що в результаті визнання такого договору недійсним його права будуть захищені та відновлені.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, зроблених Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у справі №922/4587/13 (922/76/22) слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2022р. у справі №922/4587/13 (922/76/22) залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.03.2023

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя О.В. Плахов

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя Н.О. Мартюхіна