РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2023Справа № 910/12454/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., за участю секретаря судового засідання П`янковської Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП»

до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія»

про стягнення 20 422 779,02 грн

за участі представників:

позивача - Михайлова Н.М.,

відповідача - Козуб Б.Ю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» про стягнення 20 422 779,02 грн, з яких 13 366 895,06 грн основного боргу, 4 611 697,81 грн пені, 304 328,09 грн 3% річних та 2 139 858,06 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 1406-2 про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2021 в частині повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої, з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат, просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 13.12.2022.

13.12.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості, вказуючи на безпідставність стверджуваного позивачем порушення здійснення розрахунків за спожиту електроенергію у січні 2022 року, а суму штрафних санкцій просить зменшити до 1 гривні, у зв`язку з тим, що він зазнав впливу обставин непереборної сили.

У підготовчому засіданні 13.12.2022 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 24.01.2023.

22.12.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він вказує на хибність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та підтримує раніше заявлені вимоги.

У підготовчому засіданні 24.01.2023 суд оголосив перерву у підготовчому засіданні до 14.02.2023.

01.02.2023 від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказу.

У підготовчому засіданні 14.02.2023 суд закрив підготовче провадження та оголосив перерву перед початком розгляду справи по суті. Після оголошеної перерви представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце його проведення. У зв`язку з викладеним, судом було призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.03.2023.

У судовому засіданні 14.03.2023 суд заслухав пояснення представників сторін у вступному слові, дослідив наявні в матеріалах справи докази, заслухав промови представників сторін у судових дебатах та, після виходу з нарадчої кімнати, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» (постачальник) та Акціонерним товариством «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (споживач) було укладено договір № 1406-2 про постачання електричної енергії споживачу (далі - Договір), відповідно до п. 2.1 якого на умовах цього Договору та за результатами проведеної процедури закупівлі постачальник продає «електричну енергію» код 09310000-5 за ДК 021:2015 споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно з п. 5.6 Договору оплата вартості обсягів споживання електроенергії здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника у терміни, визначені у комерційній пропозиції, що є Додатком 1 до цього Договору.

Оплата рахунків постачальника за цим Договором має бути здійснена споживачем у терміни, визначені у комерційній пропозиції, що є Додатком 1 до цього Договору, та не може бути меншим 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання рахунку Споживачем,

Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок, строки оплати та банківські реквізити постачальника, що погоджені сторонами цього Договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

Пунктом 5.7 Договору передбачено, що постачальник включно до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оформлює Акт приймання-передавання електричної енергії за місяць, та в цей же строк надає його споживачу у 2 примірниках. Разом з Актом прийняття-передавання електричної енергії постачальник надає рахунок на оплату фактично використаної електричної енергії з урахуванням здійснених передоплат та розрахунки фактичної ціни електричної енергії за результатами погодинного споживання споживача в розрахунковому періоді.

Споживач протягом 5 робочих днів з дати отримання Актів прийняття-передавання електричної енергії зобов`язується направити постачальнику один примірник оригіналу Акту прийняття-передавання електричної енергії, підписаний в установленому порядку або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання Акту прийняття-передавання енергії.

У абз. 2 п. 5.8 Договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором, постачальник має право вимагати сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

За умовами пунктів 13.1, 13.3 Договору при настанні обставин непереборної сили (обставин форс-мажору), тобто неможливості повного або часткового виконання будь-якою із сторін зобов`язань по цьому Договору внаслідок обставин непереборної сили, а саме: пожежі, стихійного лиха, урядових заборон, блокади, війни, військових дій будь-якого характеру або інших незалежних від сторін обставин, термін (строк) виконання зобов`язань продовжується (переноситься) на такий термін (строк), протягом якого будуть діяти вищевказані обставини та їх наслідки. Сторона, для якої наступили обставини непереборної сили, зобов`язана письмово протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту настання цих обставин повідомити іншу сторону про це, вказати орієнтовний термін (строк) дій обставин непереборної сили, а також вжити заходів для зменшення заподіяння збитків другій стороні.

Факт настання обставин непереборної сили повинен підтверджуватися сертифікатом Торгово-промислової палати України або уповноваженою нею регіональною Торгово-промисловою палатою.

Відповідно до п. 14.1 Договору він набирає чинності з 01.01.2022 та діє до 30.06.2022 включно, а в частині розрахунків Договір діє до повного виконання зобов`язань сторонами.

На зобов`язання, що виникли у сторін до укладення ними цього Договору, не поширюються умови укладеного Договору (п. 14.4 Договору).

У п. 4 Комерційної пропозиції на постачання електричної енергії, яка є Додатком № 1 до Договору (далі - Комерційна пропозиція) сторони узгодили наступний спосіб розрахунків:

- до 25-го числа місяця, що передує розрахунковому періоду в розмірі 40% орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період;

- до 10-го числа розрахункового періоду в розмірі 40% орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період;

- до 20-го числа розрахункового періоду в розмірі 10% орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період;

- остаточний розрахунок за поставлену постачальником споживачу електричну енергію в розрахунковому періоді визначається на підставі Акту прийняття-передавання електричної енергії, отриманого споживачем та здійснюється протягом 120 днів після його підписання. Розмір платежу визначається, як різниця між вартістю електричної енергії, зазначеної в Акті прийняття-передавання електричної енергії та сумою здійснених споживачем попередніх платежів за розрахунковий період.

Якщо сума здійснених споживачем попередніх оплат перевищує вартість вказаної в Акті прийняття-передавання електричної енергії, надлишок перерахованих грошових коштів зараховується як попередня оплата на наступний розрахунковий період або повертається споживачу за його вимогою впродовж 5 банківських днів з дня надходження даної вимоги постачальнику від споживача.

Для першого розрахункового періоду по Договору орієнтовна вартість прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на перший розрахунковий період, для здійснення попередньої оплати, розраховується як добуток прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на розрахунковий період на суму середньозваженої ціни електричної енергії за попередній місяць на ринку «добу наперед» (що визначена ДП «Оператор ринку» та розміщена на його офіційному веб-сайті), величини маржинального прибутку (вартість послуг) постачальника електричної енергії та відповідного тарифу на послугу з передачі електричної енергії.

У рахунках постачальника № 108465 від 29.12.2021 на суму 66 723 357,04 грн, № 112095 від 24.01.2022 на суму 66 268 428,54 грн, № 115851 від 23.02.2022 на суму 18 500 894,26 грн, № 119824 від 25.04.2022 на суму 24 344 807,30 грн, № 123182 від 21.04.2022 на суму 53 441 492,87 грн, № 126385 від 23.05.2022 на суму 51 721 703,92 грн визначено вартість прогнозованих обсягів споживання електричної енергії споживача у відповідному розрахунковому періоді.

Вартість фактичних обсягів споживання відповідачем електричної енергії зафіксована в наступних Актах приймання-передачі електричної енергії:

- у січні 2022 року спожито електричної енергії на суму 71 434 623,93 грн (Акт № приймання-передачі електричної енергії від 31.01.2022 на суму 71 817 905,24 грн, Коригуючий акт № 2 від 16.02.2022 до Акту № приймання-передачі електричної енергії від 31.01.2022 на суму -383 281,31 грн);

- у лютому 2022 року спожито електричної енергії на суму 50 609 791,28 грн (Акт № приймання-передачі електричної енергії від 28.02.2022 на суму 50 350 432,18 грн, Коригуючий акт № 8 від 25.05.2022 до Акту № приймання-передачі електричної енергії від 28.02.2022 на суму 259 359,10 грн);

- у березні 2022 року спожито електричної енергії на суму 21 388 386,78 грн (Акт № приймання-передачі електричної енергії від 31.03.2022 на суму 21 388 386,78 грн);

- у квітні 2022 року спожито електричної енергії на суму 26 652 163,36 грн (Акт № приймання-передачі електричної енергії від 30.04.2022 на суму 26 652 163,36 грн);

- у травні 2022 року спожито електричної енергії на суму 55 221 663,08 грн (Акт № приймання-передачі електричної енергії від 31.05.2022 на суму 55 221 663,08 грн);

- у червні 2022 року спожито електричної енергії на суму 32 246 418,93 грн (Акт № приймання-передачі електричної енергії від 30.06.2022 на суму 32 382 172,55 грн, Коригуючий акт № 0 від 12.07.2022 до Акту № приймання-передачі електричної енергії від 30.06.2022 на суму -135 753,62 грн).

Відповідно до наявних в матеріалах справи банківських виписок по рахункам позивача:

- електрична енергія спожита у січні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 71 434 623,93 грн (29.12.2021 сплачено 15 000 000,00 грн, 30.12.2021 сплачено 12 264 000,00 грн, 06.01.2022 сплачено 27 264 480,56 грн, 19.01.2022 сплачено 5 522 540,77 грн, 17.06.2022 сплачено 11 383 602,60 грн);

- електрична енергія спожита у лютому 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 59 900 944,79 грн (26.01.2022 сплачено 26 507 371,42 грн, 04.02.2022 сплачено 26 507 371,42 грн, 17.02.2022 сплачено 6 626 842,85 грн, 17.06.2022 сплачено 259 359,10 грн);

- електрична енергія спожита у березні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 22 133 565,72 грн (28.02.2022 сплачено 6 000 000,00 грн, 09.03.2022 сплачено 2 000 000,00 грн, 11.03.2022 сплачено 2 000 000,00 грн, 14.03.2022 сплачено 2 000 000,00 грн, 15.03.2022 сплачено 2 000 000,00 грн, 21.03.2022 сплачено 2 000 000,00 грн, 23.03.2022 сплачено 2 000 000,00 грн, 24.03.2022 сплачено 2 000 000,00 грн, 25.03.2022 сплачено 2 000 000,00 грн, 28.03.2022 сплачено 133 565,72 грн);

- електрична енергія спожита у квітні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 21 910 326,57 грн (05.04.2022 сплачено 5 000 000,00 грн, 18.04.2022 сплачено 512 058,00 грн, 19.04.2022 сплачено 337 890,00 грн, 21.04.2022 сплачено 308 906,00 грн, 22.04.2022 сплачено 7 899 730,31 грн, 22.04.2022 сплачено 1 740 876,31 грн, 22.04.2022 сплачено 1 974 932,58 грн, 29.04.2022 сплачено 4 135 933,37 грн);

- електрична енергія спожита у травні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 38 061 011,14 грн (25.04.2022 сплачено 4 690 212,00 грн, 26.04.2022 сплачено 200 000,00 грн, 29.04.2022 сплачено 4 000 000,00 грн, 02.05.2022 сплачено 700 000,00 грн, 03.05.2022 сплачено 689 367,00 грн, 04.05.2022 сплачено 797 000,00 грн, 05.05.2022 сплачено 263 685,70 грн, 13.05.2022 сплачено 344 149,29 грн, 20.05.2022 сплачено 547 000,00 грн, 27.05.2022 сплачено 25 829 597,15 грн);

- електрична енергія спожита у червні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 30 745 679,55 грн (27.05.2022 сплачено 20 688 681,58 грн, 17.06.2022 сплачено 6 640 811,35 грн, 17.06.2022 сплачено 3 416 186,62 грн).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач не виконав у повному обсязі зобов`язання за Договором з оплати спожитої у період з січня по червень 2022 року електричної енергії, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь 13 366 895,06 грн основного боргу, а також 4 611 697,81 грн пені, 304 328,09 грн 3% річних та 2 139 858,06 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до преамбули вказаного Закону, він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема договір про постачання електричної енергії споживачу.

Частинами першою та другою статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

За приписом пункту 3.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ) постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії». Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до Законів України «Про ліцензування видів господарської діяльності», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та «Про ринок електричної енергії» Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» (позивач) є постачальником електричної енергії споживачам на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, згідно з постановою НКРЕКП № 1409 від 13.11.2018.

Спір у даній справі виник у зв`язку із не дотриманням відповідачем встановленого у Договорі порядку розрахунків за електроенергію, спожиту в період чинності Договору, а саме з січня по червень 2022 року.

Згідно з п. 4.7 ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі:

1) планових платежів з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

2) попередньої оплати з остаточним розрахунком, що проводиться за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку;

3) оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.

Дослідивши умови пункту 4 Комерційної пропозиції, суд встановив, що сторони обрали змішаний порядок розрахунків, який включає здійснення попередньої оплати, внесення планових платежів та остаточний розрахунок.

За змістом пунктів 4.8, 4.9 ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу (комерційній пропозиції до договору).

У разі застосування порядку розрахунків плановими платежами величина планового платежу (або порядок її визначення), терміни здійснення планових платежів та остаточного розрахунку, початок та тривалість розрахункового періоду, кількість планових періодів, що входять до складу розрахункового періоду, та їх тривалість зазначаються у комерційній пропозиції електропостачальника. Після закінчення розрахункового періоду, обумовленого в комерційній пропозиції, здійснюється коригування обсягів оплати, що була здійснена за цей розрахунковий період, відповідно до фактичного обсягу спожитої електричної енергії протягом відповідного розрахункового періоду.

У рахунках постачальника № 108465 від 29.12.2021 на суму 66 723 357,04 грн, № 112095 від 24.01.2022 на суму 66 268 428,54 грн, № 115851 від 23.02.2022 на суму 18 500 894,26 грн, № 119824 від 25.04.2022 на суму 24 344 807,30 грн, № 123182 від 21.04.2022 на суму 53 441 492,87 грн, № 126385 від 23.05.2022 на суму 51 721 703,92 грн визначено вартість прогнозованих обсягів споживання електричної енергії споживача у відповідному розрахунковому періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, позивачем продано, а відповідачем спожито електричної енергії у січні 2022 року на суму 71 434 623,93 грн, у лютому 2022 року на суму 50 609 791,28 грн, у березні 2022 року на суму 21 388 386,78 грн, у квітні 2022 року на суму 26 652 163,36 грн, у травні 2022 року на суму 55 221 663,08 грн, у червні 2022 року на суму 32 246 418,93 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін Актами приймання-передачі електричної енергії № від 31.01.2022 на суму 71 817 905,24 грн, № від 28.02.2022 на суму 50 350 432,18 грн, № від 31.03.2022 на суму 21 388 386,78 грн, № від 30.04.2022 на суму 26 652 163,36 грн, № від 31.05.2022 на суму 55 221 663,08 грн, № від 30.06.2022 на суму 32 382 172,55 грн та Коригуючими актами № 2 від 16.02.2022 на суму -383 281,31 грн, № 8 від 25.05.2022 на суму 259 359,10 грн, № 0 від 12.07.2022 на суму -135 753,62 грн.

За змістом частин 1, 3 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

З урахуванням викладеного, для оплати електричної енергії у січні 2022 року, з огляду на укладення Договору 29.12.2021, не можуть розповсюджуватись умови Комерційної пропозиції, про що слушно зауважує відповідач, оскільки обов`язки щодо подання заявки на наступний розрахунковий період і здійснення попередньої оплати у споживача виникли лише з моменту укладення Договору.

Поряд із цим, варто зауважити, що у абзаці 4 пункту 4 Комерційної пропозиції узгоджено особливий порядок визначення прогнозованого обсягу споживання для першого розрахункового періоду і визначено обов`язок споживача внести попередню оплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За приписами частин першої та другої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, для визначення моменту, з якого у відповідача виникло грошове зобов`язання з оплати електричної енергії, спожитої у січні 2022 року, підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, які пов`язують виникнення у боржника обов`язку із вимогою кредитора.

При цьому пред`явлення вимоги має бути вчинено кредитором в активній однозначній формі поведінки, доведеної до боржника. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги кредитором, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

В іншій частині, з урахуванням п. 4 Комерційної пропозиції, оплата електроенергії мала відбуватися таким чином:

1) за лютий 2022 року:

- 26 507 371,42 грн - до 25.01.2022;

- 26 507 371,42 грн - до 10.02.2022;

- 6 626 842,85 грн - до 20.02.2022;

У лютому 2022 року обсяг фактичного споживання був менше прогнозованого.

2) за березень 2022 року:

- 7 400 357,70 грн - до 25.02.2022;

- 7 400 357,70 грн - до 10.03.2022;

- 1 850 089,40 грн - до 20.03.2022;

- 4 737 581,98 грн - до 31.07.2022;

3) за квітень 2022 року:

- 9 737 922,92 грн - до 25.03.2022;

- 9 737 922,92 грн - до 10.04.2022;

- 2 434 480,73 грн - до 20.04.2022;

- 4 741 836,79 грн - до 29.08.2022;

4) за травень 2022 року:

- 21 376 597,15 грн - до 25.04.2022;

- 21 376 597,15 грн - до 10.05.2022;

- 5 344 149,29 грн - до 20.05.2022;

- 7 124 319,49 грн - до 28.09.2022;

5) за червень 2022 року:

- 20 688 681,57 грн - до 25.05.2022;

- 20 688 681,57 грн - до 10.06.2022;

- 5 172 170,39 грн - до 20.06.2022;

У червні 2022 року обсяг фактичного споживання був менше прогнозованого.

Отже, строк виконання грошових зобов`язань відповідача за вказаний період є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до наявних в матеріалах справи банківських виписок по рахункам позивача:

- електрична енергія спожита у січні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 71 434 623,93 грн;

- електрична енергія спожита у лютому 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 59 900 944,79 грн;

- електрична енергія спожита у березні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 22 133 565,72 грн;

- електрична енергія спожита у квітні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 21 910 326,57 грн;

- електрична енергія спожита у травні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 38 061 011,14 грн;

- електрична енергія спожита у червні 2022 року було оплачена відповідачем в сумі 30 745 679,55 грн.

Оскільки у лютому 2022 року обсяг фактичного споживання не перевищував прогнозований, сума переплати була зарахована позивачем в якості попередньої оплати на наступний розрахунковий період.

Доказів погашення решти грошових зобов`язань матеріали справи не містять.

Відтак, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу у повному обсязі відповідач не надав, суд встановив наявність у нього перед позивачем заборгованості в загальному розмірі 13 366 895,66 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення вищезазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві (ст. 14 Господарського процесуального кодексу України), позивач має право вільно обирати способи захисту його порушеного права чи інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Судом враховується, що позивач просить стягнути з відповідача саме 13 366 895,06 грн, тому, з урахуванням принципу диспозитивності, суд розглядає позовні вимоги виходячи із заявленого розміру.

З огляду на вищенаведене та враховуючи доведеним факт невиконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13 366 895,06 грн є обґрунтованими.

Крім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4 611 697,81 грн пені, 304 328,09 грн 3% річних та 2 139 858,06 грн інфляційних втрат.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У абз. 2 п. 5.8 Договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором, постачальник має право вимагати сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України).

Зазначаючи про наявність обставин непереборної сили, які є підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за цим Договором, відповідач посилається положення розділу 13 Договору.

Водночас, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про виникнення обставин непереборної сили, як того вимагають приписи пункту 13.1 Договору.

Пунктом 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України також містить визначення непереборної сили як надзвичайних і невідворотних обставин.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

За визначенням, наведеним у пп. 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Непереборна сила (форс-мажорна обставина) повинна мати ознаки надзвичайності і невідворотності.

За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

При цьому, сторона, яка не виконує зобов`язання, повинна довести існування конкретних обставин, які мають непереборний характер і які унеможливили виконання зобов`язання. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Відповідач вважає, що внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України настали форс-мажорні обставини, які засвідчені Торгово-промисловою палатою України листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд й у постанові від 16.07.2019 в справі № 917/1053/18, зазначивши, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем за Договором, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, обставин, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, не наведено, позовна вимога про стягнення з відповідача пені, нарахованої на підставі п. 5.8 Договору за несвоєчасне здійснення розрахунків, визнається судом обґрунтованою.

Водночас, оскільки момент, з якого у відповідача виникло грошове зобов`язання з оплати спожитої у січні 2022 року електричної енергії пов`язаний із пред`явленням відповідної вимоги кредитором, про що суд зазначив вище, а матеріали справи такої вимоги не містять, то на час пред`явлення позову ці зобов`язання не були простроченими, що виключає можливість стягнення пені за цей період, а також 3% річних та інфляційних втрат.

В іншій частині, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд виявив низку арифметичних помилок, а також безпідставне включення позивачем в період часу, за який здійснюється нарахування днів фактичної оплати. Відтак, обґрунтованим та така, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є пеня в розмірі 4 559 951,60 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена вище помилка вплинула також і на правильність розрахунку 3% річних за травень і червень 2022 року. За підрахунком суду, здійсненим не виходячи за заявлений позивачем період нарахування, загальний розмір 3% річних склав 296 396,63 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що наведений у ньому розмір втрат від інфляції не перевищує розміру, розрахованого судом, відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій до 1 гривні, суд зазначає таке.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до сталої позиції Верховного Суду, зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність/відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

У відзиві на позовну заяву, відповідач просить звільнити його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання в частині сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат, посилаючись на наслідки обставин непереборної сили.

Водночас, заявляючи клопотання про зменшення штрафних санкцій, відповідач жодним чином його не мотивує.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідачем належним чином не обґрунтовано та не доведено наявності обставин, які б давали достатньо підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в розмірі 13 366 895,06 грн, пеня в розмірі 4 559 951,60 грн, 3% річних в розмірі 296 396,63 грн та інфляційні втрати в розмірі 2 139 858,06 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 305 446,51 грн. Решта сплаченого судового збору залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Об`єднана гірничо-хімічна компанія» (03035, м. Київ, вул. Сурікова, буд. 3; ідентифікаційний код 36716128) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРДЖІ ТРЕЙД ГРУП» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 6; ідентифікаційний код 36716332) заборгованість в розмірі 13 366 895,06 грн (тринадцять мільйонів триста шістдесят шість тисяч вісімсот дев`яносто п`ять гривень 06 коп.), пеню в розмірі 4 559 951,60 грн (чотири мільйони п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна гривня 60 коп.), 3% річних в розмірі 296 396,63 грн (двісті дев`яносто шість тисяч триста дев`яносто шість гривень 63 коп.), інфляційні втрати в розмірі 2 139 858,06 грн (два мільйони сто тридцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім гривень 06 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 305 446,51 грн (триста п`ять тисяч чотириста сорок шість гривень 51 коп.).

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 15.03.2023.

Суддя О.С. Комарова