ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2023 р. м. Київ Справа № 911/1385/22

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали позовної заяви

за позовом Приватного акціонерного товариства "Азот"

18028, місто Черкаси, вулиця Героїв Холодного Яру, будинок 72,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейд груп"

07400, Київська область, місто Бровари (3), вулиця Петлюри Симона, будинок 20-А,

про стягнення попередньої оплати

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1201/22 від 15.08.2022) Приватного акціонерного товариства "Азот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейд груп" про стягнення попередньої оплати.

Позовні вимоги обґрунтовані виникненням заборгованості у вигляді надмірно сплаченої попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті за договором про постачання електричної енергії споживачу №434-202 від 20.06.2019.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що на 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 гривень.

За позовною заявою Приватним акціонерним товариством "Азот" заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 241806,89 грн., отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Крім цього, позивачем заявлене клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.08.2022 позовну заяву (вх. №1201/22 від 15.08.2022) прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, ухвалено здійснювати розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено сторонам строки подання заяв по суті спору.

У зв`язку із відсутністю фінансування на відправлення кореспонденції суду поштою, судом надіслано електронну копію ухвали Господарського суду Київської області від 22.08.2022 відповідачу на його адресу електронної пошти, яку доставлено до електронної скриньки відповідача 22.08.2022, про що до матеріалів справи складено довідку.

Відповідно до частини 6 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Зважаючи на відсутність повідомлень від відповідача, судом, 28.11.2022 здійснено спробу повідомити відповідача додатково засобами мобільного зв`язку, проте, за номерами телефону було відсутнє з`єднання, про що до матеріалів справи складено телефонограму.

Після відновлення фінансування відправлення кореспонденції суду, судом направлена копія ухвали Господарського суду Київської області від 22.08.2022 відповідачу засобами поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням 05.12.2022 на його адресу, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте, вказане відправлення суду 16.01.2023 повернуто підприємством поштового зв`язку без вручення з підстав: "за закінченням терміну зберігання".

Зважаючи на вказані обставини повідомлення відповідача, судом враховано таке.

За приписом пункту 10 частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до статті 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, винесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 наведено висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18) та постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.12.2022 у справі № 915/53/20).

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вказані положення чинного законодавства, вищевказані висновки, що викладені у постановах Верховного Суду та обставини повідомлення судом відповідача на його адресу, що вказана ним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про розгляд справи щодо нього у господарському суді та його процесуальні права на надання суду заперечень на позов і доказів.

Позивачу копію ухвали Господарського суду Київської області від 22.08.2022 вручено підприємством поштового зв`язку 05.01.2023.

Жодних документів від сторін справи до суду не надійшло.

Відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписав рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд

встановив:

1. Правовідносини сторін

20.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОТРЕЙД ГРУП як постачальником (далі відповідач) та Приватним акціонерним товариством АЗОТ (правонаступник Публічного акціонерного товариства АЗОТ) як споживачем (далі позивач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 434-202 (далі договір).

За умовами договору, який є публічним договором приєднання, постачальник електричної енергії продає, у порядку та на умовах вказаного договору, електричну енергію споживачу для забезпечення потреб його електроустановок (пункти 1.1., 2.1. договору).

Згідно із заявою-приєднанням, постачання електричної енергії за вказаним договором розпочалось з 01.07.2019.

Ціна електричної енергії зазначається у рахунках про оплату електричної енергії за вказаним договором, у тому числі і у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін електричної енергії, суми, вказані у рахунках, відображають середню ціну, обчислену на базі різних диференційованих цін (пункт 5.4. договору).

Постачальник зобов`язується нараховувати і виставляти рахунки споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених Правилами роздрібного ринку електричної енергії та договором (підпункт 2 пункту 7.2. договору).

Пунктами 1, 6 та 7 додаткової угоди № 1 від 27.06.2019, сторонами, серед іншого, погоджено, що з 01.07.2019 електрична енергія, як товар продається постачальником споживачу на відповідний календарний період погодинно з оплатою її вартості на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. Споживач сплачує прогнозовану вартість заявленого обсягу електричної енергії у розрахунковому періоді відповідно до виставлених постачальником рахунків.

Розрахунковим періодом за договором визначено календарний місяць (пункт 5.5. договору).

Оплата рахунку постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної в комерційній пропозиції (пункт 5.7. договору).

На виконання взятих на себе зобов`язань, у порядку та на умовах, визначених договором, заявою-приєднанням та комерційною пропозицією №2, впродовж червня вересня 2019 року позивачем здійснені відповідні розрахунки за договором.

Згідно з розрахунками, позивачем здійснена оплата вартості електричної енергії всього на суму 406393188,99 грн., у порядку попередньої оплати за відповідні розрахункові періоди, що визначені договором календарними місяцями.

На підтвердження обсягу та вартості спожитої електричної енергії, відповідно до умов договору, обидві сторони підписали та скріпили відбитками печаток акти від 31.07.2019 №7, від 31.08.2019 №8, від 30.09.2019 №9 про постачання електричої енергії для потреб позивача від відповідача, за якими загальна вартість фактично поставленої відповідачем позивачу у липні, серпні та вересні 2019 року електричної енергії в обсязі 170418706 кВт/год становить 405371382,10 грн.

2. Аргументи позивача

Позивач зазначає, що з урахуванням здійсненої ним впродовж червня-вересня 2019 року передоплати за електричну енергію всього на суму 406393188,99 грн. відповідно до наданих суду платіжних доручень та підписаних обома сторонами актів постачання електроенергії всього на суму 405371382,10 грн. надлишок коштів, сплачених відповідачу за електроенергію у вересні 2019 року за договором становить 1021806,89 грн. Це підтверджується вказаними документами та даними, зазначеними у двосторонньому акті звірки взаємних розрахунків від 30.09.2019 за вересень 2019 року. Вказаний акт підписаний обома сторонами без зауважень та скріплений відбитками печаток підприємства. 28.10.2019 позивач направив лист № 202-09/233/1 на адресу відповідача з проханням повернути вказані кошти на поточний рахунок повіреного позивача Товариства з обмеженою відповідальністю ХІМ-ТРЕЙД. За результатами розгляду цього листа, 29.05.2020 відповідач на вказаний у листі рахунок повіреного позивача повернув частину коштів у сумі 780000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням АТ Банк Альянс від 29.05.2020 № 1266.

Таким чином, залишок неповернутої заборгованості відповідача у формі надмірно сплаченої попередньої оплати за електричну енергію, обсяги якої не були спожиті, складає 241806,89 грн.

3. Аргументи відповідача

Відповідач своїх аргументів та заяв по суті справи не надав. Ухвала про відкриття провадження у справі від 22.08.2022 направлена йому рекомендованим листом з повідомленням 05.12.2022. Відповідач це поштове повідомлення суду не отримав, його повернуто суду 16.01.2023 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

5.1. Щодо відсутності заяв по суті від відповідача.

Слід зауважити, що позивач відповідно до норм статті 172 Господарського процесуального кодексу України надіслав копію позовної заяви з додатками на належну адресу відповідача.

До грудня 2022 року у Господарського суду Київської області було відсутнє фінансування поштового відправлення кореспонденції суду, а тому направлення ухвал відповідачу засобами поштового зв`язку було неможливим (відповідна довідка міститься у матеріалах справи).

Ухвала про відкриття провадження у справі від 22.08.2022 направлена відповідачу рекомендованим листом з повідомленням 05.12.2022. Відповідач це поштове відправлення суду не отримав, його повернуто суду 16.01.2023 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

У постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначається, що "належним повідомленням є відправлення рекомендованого листа".

Враховуючи вищенаведене, можна дійти висновку що суд здійснив усі заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд справи. Таким чином, відповідач не може вважатись позбавленим права на змагальність сторін, що є одним із основних принципів господарського судочинства, що закріплені у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

5.2. Щодо наявності заборгованості та її розміру.

Суд зауважує, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

У даній справі предметом позову є вимога позивача про повернення сплаченої суми передоплати, а предметом спору власне сума передоплати.

Дана позиція підтверджується правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.06.2019 у справі №916/542/18, від 01.08.2019 у справі №916/1743/18.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з усталеною судовою практикою, попередня оплата товару є саме авансом, а не завдатком. Подібні висновки підтверджені правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі №6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року №461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18), постанові від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулось (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17).

За своєю правовою природою договір про постачання електричної енергії №434-202, який укладено між позивачем та відповідачем є договором енергопостачання.

Статтею 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до статті 56 Закону України Про ринок електричної енергії, постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником.

Договір між позивачем та відповідачем укладено належним чином, підписано повноважними представниками сторін, у встановленому законом порядку договір не визнано недійсним, і, відповідно, на момент здійснення попередньої оплати договір був чинним та дійсним.

Враховуючи, що позивач здійснив надмірну попередню оплату, розмір якої підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень із зазначенням у призначенні платежу в них, що оплата здійснюється за спірним у справі договором, а товар у вигляді електричної енергії не поставлений на всю суму передоплати, в силу статей 509, 526, частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, між сторонами, на момент вирішення судом спору, наявні, в тому числі, відносини майнового характеру, а саме: оскільки товар не поставлено, позивач уповноважений в силу положень Цивільного кодексу України вимагати повернення здійсненої передоплати (тобто, проведення повного взаєморозрахунку між сторонами шляхом повернення відповідачем позивачу відповідної грошової суми). Крім того, судом встановлено, і відповідачем не заперечується факт здійснення попередньої оплати позивачем саме за вказаним позивачем договором, що підтверджується, в тому числі, наданими суду позивачем копіями акту звірки взаємних розрахунків від 30.09.2019 за вересень 2019 року та платіжним дорученням АТ Банк Альянс від 29.05.2020 № 1266 щодо повернення 780000,00 грн.

Також матеріалами справи підтверджується вартість товару, що фактично поставлений відповідачем позивачу за договором, а саме: підписаними обома сторонами актами постачання електроенергії всього на суму 405371382,10 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлена сума до стягнення є вірною, а сама вимога правомірною.

6. Результати розгляду справи

6.1. Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

6.2. Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи у їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

7. Розподіл судових витрат

Судовий збір за подання позовної заяви, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 11, 73, 74, 76-80, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

1. Позов (№1201/22 від 15.08.2022) Приватного акціонерного товариства "Азот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейд груп" про стягнення попередньої оплати задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготрейд груп" (07400, Київська область, місто Бровари (3), вулиця Петлюри Симона, будинок 20-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Азот" (18028, місто Черкаси, вулиця Героїв Холодного Яру, будинок 72, ) попередню оплату в сумі 241806,89 грн. (двісті сорок одна тисяча вісімсот шість гривень вісімдесят дев`ять копійок), сплачену за договором постачання електричної енергії споживачу від 20.06.2019 №434-202 та 3627,10 грн. (три тисячі шістсот двадцять сім гривень десять копійок) відшкодування судового збору, що сплачений за подання позову.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.03.2023.

Суддя С.О. Саванчук