ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________
_______________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2023 р. м. Житомир Справа № 906/32/23

Господарський суд Житомирської області у складі судді Прядко О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Рисухіна Д.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кухар А.С. - довіреність №9645/5.2/14-22 від 28.12.2022;

від відповідача: не з`явився;

прокурор Зименко Л.О. - службове посвідчення №071191 від 01.03.2023,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран-Сервіс"

про стягнення 31055,82 грн

Процесуальні дії по справі.

Керівник Коростенської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран-Сервіс" 31055,82 грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

Ухвалою господарського суду від 09.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 06.02.2023.

26.01.2023 до суду від представника відповідача надійшла заява від 23.01.2023 про застосування строків позовної давності та відмову у задоволенні позову (а.с.80-86).

У зв`язку з перебуванням судді Прядко О.В. на лікарняному, судове засідання у справі №906/32/23 06.02.2023 о 14:00 не відбулося (а.с.88).

Ухвалою суду від 13.02.2023 призначено судове засідання на 09.03.2023.

07.03.3023 до суду від позивача надійшло заперечення в задоволенні заяви про застосування строків позовної давності від 06.03.2023 (з додатками) (а.с.91-107).

09.03.2023 на електронну пошту суду від Коростенської окружної прокуратури надійшли заперечення на заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності вих.№32/1-1729вих-23 від 07.03.2023 без доказів їх надіслання іншим учасникам справи (а.с.108-109).

Ухвалою суду від 09.03.2023 продовжено строк розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відкладено судове засідання на 20.03.2023.

13.03.2023 на поштову адресу суду від Коростенської окружної прокуратури надійшли заперечення на заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності вих.№32/1-1729вих-23 від 07.03.2023 з доказами їх надіслання сторонам у справі (а.с.117-124).

Відповідач явку повноважного представника у засідання не забезпечив, будь-яких заяв із зазначенням причин такої неявки, клопотань про відкладення розгляду справи не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання копії ухвали суду за місцезнаходженням юридичної особи, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, а також на електронну пошту представника відповідача - адвоката Реуса Д.С. (а.с.125-126, 80).

З огляду на наявність в матеріалах справи кореспонденції відповідача, останній обізнаний з розглядом даної справи в господарському суді.

Частиною 1 ст.43 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Суд нагадує, що ст.6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого суду», гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України").

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подання доказів, та приймаючи до уваги принципи змагальності і диспозитивності господарського процесу, закріплені у ст.129 Конституції України, ст.ст.13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створив належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів. При цьому явка в судове засідання учасників справи обов`язковою не визнавалась, а неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене та відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд, відповідно до ч.9 ст.165, ст.202 ГПК України, розглядає справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі.

У засіданні 20.03.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст.240 ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що під час здійснення рейдової перевірки, а саме габаритно-вагового контролю транспортного засобу відповідача марки VOLVO, моделі FM 400, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , виявлено перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та зафіксовано порушення, передбачене ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у результаті чого ТОВ «Юнігран-Сервіс» як перевізнику було нараховано плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів у розмірі 1138,41 євро, що еквівалентно 31055,82 грн, відповідно до офіційного курсу, встановленого НБУ на день проведення розрахунку, яку відповідач у добровільному порядку не сплатив (а.с.1-17).

Відповідач правом подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався, натомість надіслав заяву від 23.01.2023 про застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що позивачу про порушення його прав було відомо ще у жовтні 2019 року, а тому, звернувшись до суду 28.12.2022, останній пропустив строк позовної давності тривалістю у три роки. Окрім того, відповідач зазначив, що прокурор не виконав вимоги ст.53 ГПК України, так як не вказав, у чому полягає порушення прав Державної служби з безпеки на транспорті, враховуючи, що всі документи, які стали підставою для подання даної позовної заяви, були складені Управлінням Укртрансінспекції у Черкаській області, яке на даний час є припиненим (а.с.80-81).

Позивач подав заперечення від 06.03.2023, у яких просив відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування спливу строків позовної давності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки у даному випадку строк позовної давності продовжено на період дії воєнного стану. Позивач також відмітив, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу відповідача проводився саме Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області, а не Управлінням Укртрансінспекції у Черкаській області, та вказав, що є уповноваженим державою органом здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах (а.с.91-93).

Прокурор заперечив щодо застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності (заперечення від 07.03.2023 №52/1-1729вих-23), посилаючись на те, що строки, визначені ст.257 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину та у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану, тобто з 11.03.2020 по даний час строки, визначені ст.257 ЦК України, продовжуються та не спливають до 20.05.2023. Відтак прокурор просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.117-119).

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2019, відповідно до щотижневого графіка проведення рейдових перевірок у період з 14.10.2019 до 20.10.2019, графіка щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю в Черкаській області на жовтень 2019 року та на підставі направлення на рейдову перевірку від 14.10.2019 №009661, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля марки VOLVO, моделі FM 400, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.23-26).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2, вказаний транспортний засіб належить на праві приватної власності та фактично використовується ТОВ «Юнігран-Сервіс» (а.с.36).

За результатами габаритно-вагового контролю складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №035581 від 16.10.2019, у якому вказано найменування та вид вантажу: амонію нітрат Емульсія; маршрут руху із зазначенням пройденої відстані дорогами загального користування: смт.Гранітне-Ольшанське; повна маса: нормативно допустима - 40 т, фактична - 30,45 т; відстані між осями: 3,9 м, 1,3 м; осьові навантаження: нормативно допустиме: 11 т, 16 т, фактичне: 9,05 т, 21,40 т (а.с.28).

Габаритно-ваговий контроль проведено за місцем: а/д Київ-Одеса 210 км + 450 м з використанням ваги пересувної автомобільної типу CHEKLODE FREEWEIGH Зав.№008208, яка за результатами повірки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92 «Весы для статического взвешивания Общие технические требования», про що свідчить свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки» №34-00/2000 від 18.06.2020 (а.с.35).

Окрім того, було видано довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №044803 від 16.10.2019, у якій зазначено результати вагового контролю: навантаження на осі: 1) 9,05т; 2) 11,05 т; 3) 10,35 т, повна маса транспортного засобу - 30,45 т, а також результати габаритного контролю: довжина - в габ.м; ширина - в габ.м; висота - в габ.м (а.с.29).

На примірниках акта №035581 від 16.10.2019 і довідки №044803 від 16.10.2019 міститься підпис водія про отримання копій цих документів.

До матеріалів перевірки також додано чек від 16.10.2019 про результати зважування транспортного засобу VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , загальна вага якого становить 30,45 т (а.с.27).

Зазначені обставини стали підставою для складення акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №178199 від 16.10.2019, у якому зазначено, що під час перевірки транспортного засобу марки VOLVO, номерний знак НОМЕР_1 , серія та номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ТОВ «Юнігран-Сервіс», виявлено порушення, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначено ст.48 цього Закону, а саме без дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами у разі перевезення вантажів з перевищенням вагових обмежень.

Акт №178199 від 16.10.2019 підписано посадовими особами, що провели перевірку, та водієм транспортного засобу. У поясненнях про причини порушень водій вказав, що з актом не згоден, тому що перевозив рідкий вантаж, який під час зважування знаходився в русі по цистерні (а.с.32, 36).

Суд встановив, що перевезення вантажу здійснювалось на підставі товарно-транспортної накладної №604 (а.с.30).

У зв`язку з викладеними обставинами, відповідно до акта №035581 від 16.10.2019 та на підставі постанови КМУ від 27.09.2007 №879, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області складено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №923 від 16.10.2019 та нараховано плату за проїзд у розмірі 1138,41 євро, що еквівалентно 31055,82 грн, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на день проведення розрахунку (а.с.37). На даному розрахунку міститься відмітка про отримання його копії водієм (а.с.22).

Листом від 23.10.2019 за №63256/39-1/24-19 Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області повідомило ТОВ «Юнігран-Сервіс» про нарахування плати за проїзд великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами загального користування у розмірі 1138,41 євро та про зобов`язання протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її, згідно з курсом НБУ на момент складення розрахунку в дохід Державного бюджету України за вказаними у цьому листі реквізитами (а.с.33-34).

Відповідач вказані вимоги залишив без відповіді та задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області №147743 від 26.11.2019 про застосування адміністративного-господарського штрафу за виявлене 16.10.2019 перевищення позивачем вагового габаритного нормативного параметру автомобіля VOLVO, моделі FM 400, номерний знак НОМЕР_3 , про що складено акти №035581, №178199 та довідку №044803 від 16.10.2019.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 у справі №240/238/20 у задоволенні позову ТОВ «Юнігран» відмовлено (а.с.55-67).

Оскільки плату за проїзд у добровільному порядку і у встановлені законодавством строки відповідачем не сплачено, Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області звернулась до прокуратури з листом №24465/826/24-22 від 12.08.2022, у якому просила вжити заходів прокурорського реагування та розглянути можливість представництва інтересів держави в суді в особі Укртрансбезпеки щодо питання про стягнення з ТОВ «Юнігран-Сервіс» нарахованих грошових коштів, оскільки Державна служба України з безпеки на транспорті, враховуючи введення воєнного стану та визначення пріоритетності здійснення видатків з державного бюджету, позбавлена можливості здійснити сплату судового збору за подання відповідної позовної заяви (а.с.20-21).

Коростенська окружна прокуратура надіслала на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті, Центрального міжрегіонального управління Державної служби України з безпеки на транспорті та начальнику відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомлення у порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» за №52-88-4660вих-22 від 08.09.2022, № 52-88- 4661вих-22 від 08.09.2022 та №52-88-4662вих-22 від 08.09.2022 про встановлені порушення вимог законодавства у сфері безпеки дорожнього руху з метою вжиття належних заходів реагування, про результати яких просила надати відповідь у визначений законом строк (а.с.39-53).

Відділ державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті на повідомлення прокурора надіслав лист № 2276/826/23- 22 від 09.09.2022 про те, що Укртрансбезпека в межах фінансування 2022 року не зверталась та не планує звертатись до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Юнігран-Сервіс» плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 1138,41 євро, при цьому не заперечує проти подання відповідного позову Коростенською окружною прокуратурою (а.с.54).

За вказаних обставин, Коростенська окружна прокуратура звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті про стягнення з ТОВ «Юнігран-Сервіс» в дохід Державного бюджету України 31055,82 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті суд зазначає таке.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз.1, 2 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз.1 - 3 ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень ч.ч.3-5 ст.53 ГПК України і ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Разом із тим у розумінні положень п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 ч.2 ст.129 Конституції України).

Перший - "виключний випадок" - передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежним чином.

"Нездійснення захисту" має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом із тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, від 18.08.2020 у справі №914/1844/18, від 08.12.2020 у справі №908/1664/19.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити, чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим".

В обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Державної служби України з безпеки на транспорті прокурор посилається на те, що позивач є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не вжито заходів щодо стягнення з відповідача нарахованої плати за проїзд автомобільними дорогами великоваговим транспортним засобом, що зумовлює ненадходження коштів до Державного бюджету України та, відповідно, порушує економічні інтереси держави, а відтак дає право прокурору здійснювати представництво інтересів держави в суді в особі вказаного органу.

Суд відхиляє як безпідставні і необґрунтовані твердження відповідача про те, що усі документи, які стали підставою для подання позовної заяви, були складені Управлінням Укртрансінспекції у Черкаській області, яке є припиненим, натомість прокурор не надав жодних доказів щодо необхідності представлення інтересів юридичної особи, яка проводила відповідну перевірку та виявила порушення.

З огляду на вищевстановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи документи, перевірку ТОВ «Юнігран-Сервіс» проводило саме Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, а не Управління Укртрансінспекції у Черкаській області, останнє припинило свою діяльність ще 22.03.2017, тобто більш, ніж за два роки до здійснення даної перевірки (а.с.81).

Відповідно до постанови КМУ №442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», утворено Державну службу України з безпеки на транспорті шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення), відповідно до п.1 якого, Державна служба України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до п.4 Положення, основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики у сфері безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті.

Також, згідно з пп.2, 15, 27 п.5 Положення та ч.7 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює, серед іншого: державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування, вживає заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до п.8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби України з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком, згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області.

Пунктами 2, 3 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок) визначено, що усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України, підлягають державному контролю. Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека та її територіальні органи.

Разом із цим наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №340 від 09.09.2020 «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» реорганізовано шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області та Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області в Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (а.с.94-96).

У подальшому наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від №2440-К від 23.12.2021 «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки», відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 №1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті", Центральне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки реорганізовано у Відділ державного нагляду (контролю) у Черкаській області (а.с.97-99).

Положенням про територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті від 14.02.2022 визначено організаційно-правовий статус, основні завдання, функції, повноваження та організаційні засади діяльності територіальних органів Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) в автономній Республіці Крим, областях, місті Києві та Севастополі, утворених відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від №1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби України з безпеки на транспорті», у тому числі Відділ державного нагляду (контролю) у Черкаській області. Відповідно до п.1.2 вказаного Положення, Відділи державного нагляду (контролю) у відповідних областях, АРК та містах зі спеціальним статусом (Київ, Севастополь) (далі - територіальні органи) є структурними підрозділами апарату Укртрансбезпеки і забезпечують виконання покладених на Укртрансбезпеку завдань (а.с.100-105).

З наведеного слідує, що Укртрансбезпека виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховує відповідну плату за перевищення вагових або габаритних параметрів транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

У даному випадку Укртрансбезпекою належних заходів щодо усунення виявлених порушень з метою захисту інтересів держави вжито не було. Під час розгляду справи позивач не заперечив щодо здійснення представництва інтересів держави прокурором та не повідомив про намір самостійно звернутись з відповідним позовом до суду.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що керівником Коростенської окружної прокуратури дотримано вимоги ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та обґрунтовано підстави представництва інтересів держави в суді в особі Державної служби України з безпеки на транспорті у даній справі.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин та розгляду спору по суті.

Суд зазначає, що норми законодавства наводяться в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч.12 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно з ч.14 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт», державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України (ч.17 ст.6 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

За приписами ч.ч.1, 4 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

Підпунктом 3 п.2 Порядку №879 визначено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з п.22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м. Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Відповідно до визначення, наведеного у п.1.10 Правил дорожнього руху, габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Також, згідно з пп.4 п.2 Порядку №879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (п.3 Порядку №879).

Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль (п.16 Порядку №879).

За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення (п.18 Порядку №879).

За результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (п.20 Порядку №879).

У разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України (п.21 Порядку №879).

Згідно з п.27 Порядку №879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд. Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Пунктом 28 Порядку №879 передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра (п.30 Порядку№879).

Відповідно до п.31-1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10 - 40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі. У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням. Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Як зазначалося вище та вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області проведено перевірку транспортного засобу відповідача марки VOLVO, моделі FM 400, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2, за результатами якої складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №035581 від 16.10.2019, довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №044803 від 16.10.2019, акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №178199 від 16.10.2019, а також здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від №923 від 16.10.2019 (а.с.28, 29, 32, 22).

Під час перевірки виявлено перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, а саме те, що фактичне навантаження на здвоєну вісь складає 21,40 т при нормативно допустимому 16 т, що перевищує параметри від нормативу на 33,75%.

Житомирський окружний адміністративний суд в межах розгляду справи №240/28/20 за позовом ТОВ «Юнігран-Сервіс» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови №147743 від 26.11.2019 встановив перевищення ТОВ «Юнігран-Сервіс» вагового габаритного нормативного параметру автомобіля VOLVO, моделі FM 400, номерний знак НОМЕР_3 , що є складом правопорушення, за який абз.16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачена відповідальність у вигляді штрафу.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Таким чином рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 у справі №240/238/20, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення не можуть йому суперечити, а тому факт перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який належить відповідачу, в силу ч.4 ст.75 ГПК України не підлягає доведенню при розгляді даної справи.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Пунктом 32 Порядку №879 передбачено, що перевізник, який має намір використовувати великоваговий та/або великогабаритний транспортний засіб, зобов`язаний не пізніше ніж за три доби звернутися до уповноважених Укравтодором підприємств із заявою про видачу погодження маршруту. Дозвіл на рух великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу після отримання погодження маршруту видається уповноваженим підрозділом Національної поліції через центри надання адміністративних послуг.

З матеріалів справи слідує, що відповідач всупереч вказаним приписам здійснював перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без відповідного дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України.

Відтак посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області, відповідно до акта №035581 від 16.10.2019 та на підставі постанови КМУ від 27.09.2007 №879, складено розрахунок плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №923 та нараховано плату за проїзд у розмірі 1138,41 євро, що еквівалентно 31055,82 грн, відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України станом на дань проведення розрахунку (а.с.22, 37).

Відповідно до зазначеного розрахунку пройдена транспортними засобами відстань становить 556 км; фактичне навантаження на здвоєну вісь становить 21,40 т, що є перевищенням параметрів від нормативу на 33,75%, плату за проїзд нараховано на 5,40 т із розрахунку 0,683 євро/км. Всього за 1 км проїзду - 0,683 євро/км.

Зазначено, що розрахунок виконано відповідно до затвердженої формули (з урахуванням норм п.31-1 постанови КМУ від 27.06.2007 №879): П = (Рзм + Рнв + Рг) х В х К, де Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км проїзду; В - відстань перевезення, км; К - коефіцієнт збільшення плати за проїзд (у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру до 10 % - К=2; від 10% до 40% - К=3; більш ніж 40% - К=5). Всього до сплати: 1138,41 євро (а.с.22).

Заперечень щодо нарахованої суми плати за проїзд та/або її контррозрахунку, доказів, які спростували б правомірність здійсненого нарахування у розмірі, що зазначений у розрахунку, відповідач суду не надав. У той же час жодних дій, спрямованих на здійснення оплати, відповідач не здійснив. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно з ч.3 ст.5 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частинами 1, 2 ст.216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч.2 ст.217 ГК України).

У постанові від 06.06.2018 по справі №820/1203/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Положеннями ст.32 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що користувачі автомобільних доріг зобов`язані дотримуватися вимог правил дорожнього руху, використовувати транспортні засоби, конструкція та технічний стан яких відповідають вимогам установлених в Україні правил, норм, не завдавати своїми діями шкоди автомобільним дорогам, їх складовим та користувачам цих доріг, нести відповідальність за шкоду, заподіяну автомобільним дорогам, згідно із законом.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності від 23.01.2023 суд зазначає таке.

Згідно зі ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами ст.261 ЦК України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п.19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який наразі продовжено до 30.04.2023. Також на цей період продовжено режим надзвичайної ситуації для єдиної державної системи цивільного захисту. Відповідні зміни внесено постановою КМУ №1423 від 23.12.2022 до розпорядження від 25.03.2020 №338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан, строк дії якого продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, згідно зі змінами, внесеними Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2915-IX від 07.02.2023.

Таким чином, строк, визначений ст.257 ЦК України, продовжено на період дії карантину та воєнного, надзвичайного стану в Україні, що наразі триває.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що даний позов пред`явлено прокурором в межах строку позовної давності, а тому у задоволенні заяви відповідача від 23.01.2023 слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 ГПК України).

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач заявлених до нього вимог не спростував, доказів сплати нарахованої плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в заявленому до стягнення розмірі не надав.

Враховуючи вищевикладене, в повній мірі дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 31055,82 грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом є доведеними, обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран-Сервіс" (вул.Шевченка, 15, смт.Гранітне, Малинський р-н., Житомирська обл., 11634, ) в дохід Державного бюджету України (р/р UA023759, одержувач платежу: ГУК у Черк.обл./тг м.Черкаси, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), , призначення платежу: 22160100 плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машині механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні) 31055,82 грн плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран-Сервіс" (вул.Шевченка, 15, смт.Гранітне, Малинський р-н., Житомирська обл., 11634, ) на користь Житомирської обласної прокуратури (вул.Святослава Ріхтера, буд.11, м.Житомир, Житомирська обл., 10008, , р/р UA0011049 ДКСУ в м.Києві, МФО: 820172, ДКСУ м.Київ) 2481,00 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.03.23

Суддя Прядко О.В.

Друк:

1 - у справу;

2 - керівнику Коростенської окружної прокуратури Житомирської області (рек.) + ІНФОРМАЦІЯ_1;

- Житомирській обласній прокуратурі на ел.пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2;

3 - позивачу (03150, м.Київ, вул.Антоновича, 51) (рек.) + ІНФОРМАЦІЯ_3;

4 - відповідачу (рек.) + на ел.пошту представника: ІНФОРМАЦІЯ_4.