ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
08 лютого 2023 рокуСправа № 921/644/21
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровець Я.Я.
за участю секретаря судового засідання Сиротюк К.В.
Розглянув заяву ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_2 (вх. №9815 від 01.12.2021)
у справі №921/644/21
за заявою боржника ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1
про неплатоспроможність в порядку Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства
за участю учасників судового процесу:
від заявника: не з"явився,
від боржника: ОСОБА_3 - адвокат,
керуючий реструктуризацією Шимечко А.Я.
Учасникам судового процесу оголошено склад суду.
Відповідно до ст.ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмного забезпечення "EasyCon".
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених статтями 35-37 Господарського процесуального кодексу України не надходило.
У судовому засіданні 08.02.2023 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.
01 жовтня 2021 року фізична особа ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Тернопільської області з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.10.2021, для розгляду справи №921/644/21 визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою суду від 07.10.2021 заяву ОСОБА_2 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, прийнято до розгляду та підготовче засідання призначено на 26.10.2021.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.10.2021 відкрито провадження у справі №921/644/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 ; введено процедуру реструктуризації боргів боржника; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; призначено керуючим реструктуризацією фізичної особи ОСОБА_2 - арбітражного керуючого Шимечка Андрія Ярославовича та призначено попереднє засідання на 23.12.2021.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 27.10.2021 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
01.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог до боржника ОСОБА_2 в сумі 400 350,00 грн та 4540,00 грн судового збору (вх.№9815).
Відповідно до бази даних системи "Діловодство спеціалізованого суду" ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.11.2021 у справі №921/644/21 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Тернопільський м`ясокомбінат" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Тернопільської області від 26 жовтня 2021 року у справі №921/644/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський м`ясокомбінат" на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 26 жовтня 2021 року у справі №921/644/21.
Ухвалою суду від 06.12.2021 відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 (вх. №9815 від 01.12.2021) у справі № 921/644/21 до закінчення апеляційного провадження.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський м`ясокомбінат" задовольнити. Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 26 жовтня 2021 року у справі №921/644/21 скасовано і прийнято нове судове рішення: відмовлено у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність боржника фізичної особи ОСОБА_2 .
Постановою Верховного Суду від 30.06.2022 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2022 у справі №921/644/21 та направлено справу на новий розгляд до Західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 17 серпня 2022 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільський м`ясокомбінат" на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 26.10.2021 у справі №921/644/21.
Матеріали справи №921/644/21 повернуто в місцевий господарський суд.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 27.12.2022 прийнято заяву (вх. №9815 від 01.12.2021) ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_2 у справі №921/644/21, до розгляду та призначено на 08.02.2023.
Представник заявника в попереднє засідання 08.02.2023 не з"явився.
Представник боржника в попереднє засідання 08.02.2023 з"явився, не заперечив щодо включення грошових вимог ОСОБА_1 до Реєстру вимог кредиторів.
Керуючий реструктуризацією ОСОБА_4 в попереднє засідання 08.02.2023 з"явився. Кредиторські грошові вимоги ОСОБА_1 розглянуто та визнано вимоги повністю у заявленій сумі, що підтверджується повідомленням про результати розгляду кредиторських грошових вимог.
Розглянувши заяву про визнання кредиторських грошових вимог та матеріали справи, судом встановлено наступне:
За змістом положень статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (стаття 45 Кодексу України з процедур банкрутства) .
Частиною 1 статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.
З метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, 27.10.2021 здійснено офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .
01.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Тернопільської області із заявою про визнання кредиторських грошових вимог до боржника ОСОБА_2 в сумі 400 350,00 грн та 4540,00 грн судового збору (вх.№9815).
Частиною 4 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку.
Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом.
Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.
Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 подана з пропуском встановленого законом строку.
Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).
У відповідності до вимог статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
До виконання господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (стаття 193 Господарського кодексу України).
Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із заяви вбачається, що 14 вересня 2021 року між ОСОБА_1 , як Позикодавцем та ОСОБА_2 , як Позичальником укладено договір позики зареєстрований в реєстрі за №1710, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л., відповідно до умов якого Позикодавець надає у власність Позичальнику грошові кошти (позика), а Позичальник зобов"язується таку саму суму грошових коштів в порядку, на умовах та в строки (терміни), визначених цим Договором. Відсотки на суму позики Позикодавцем не нараховуються та Позичальником не сплачуються (безвідсоткова позика) (п.1 Договору позики).
Пунктом 2 Договору позики, сторони домовились, що загальна сума позики становить 15 000,00 доларів США, що на дату надання позики є еквівалентною сумі 400 350,00 грн за офіційним курсом Національного банку України станом на 14.09.2021.
Позика надається одноразово усією сумою до підписання цього Договору. Надання Позики здійснюється Позикодавцем готівкою до підписання цього Договору в межах та порядку встановленому чинним законодавством України ( п.3 Договору позики).
Згідно пункту 4 Договору позики передбачено, що підписанням даного Договору Позичальник підтверджує отримання ним коштів в сумі 15 000,00 доларів США у повному обсязі.
Призначення позики - для власних потреб Позичальника ( п.5 Договору позики).
Пунктом 6 Договору позики визначено, що Позичальник зобов"язується повернути надану позику 15 000,00 доларів США в термін до 14 вересня 2022 року включно.
Договір позики є укладеним і набуває чинності з моменту передання позики або частини позики Позикодавцем Позичальникові і діє до моменту повного та належного виконання сторонами всіх своїх взаємних зобов"язань в рамках цього Договору (п.12 Договору позики).
Судом встановлено, що між кредитором та боржником укладено договір позики.
Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як визначено статтею 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Так, на виконання умов укладеного Договору позики ОСОБА_1 надано, а ОСОБА_2 отримано позику у розмірі 15 000,00 доларів США.
Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як визначено статтею 1049 Цивільного кодексу України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Проте, боржник не повернув позику, чим порушив умови договору.
Відповідно до стаття 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, станом на дату подання заяви з грошовими вимогами ОСОБА_1 відносно боржника ОСОБА_2 загальна сума заборгованості становить 400 350,00 грн.
За змістом статті 1 КУзПБ забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника.
Згідно статті 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Як визначено статтею 574 Цивільного кодексу України , застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Статтею 575 Цивільного кодексу України передбачено, що Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення ( стаття 576 Цивільного кодексу України).
Так, 14.09.2021 між ОСОБА_1 , як Заставодержателем та ОСОБА_2 , як Заставодавцем укладено договір застави (транспортних засобів) за №1711 посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л., предметом якого є застава:
- автомобіль 1: марки MERCEDES-BENZ , моделі VITO 113 CDI, типу загальний легковий пасажирський-В, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата першої реєстрації 06.09.2017;
- автомобіль 2: марки MERCEDES-BENZ , моделі ATEGO 1018L, типу фургон ізотермічний - С, 2005 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 (п.2.1 Договору застави).
Пунктом 2.3 Договору застави визначено, що за згодою сторін предмет застави оцінено в 400 350,00 грн (заставна вартість).
Договір застави набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання зобов"язань, забезпечених заставою за цим Договором (п.7.1 Договору застави).
Законом України "Про заставу " визначаються основні положення про заставу.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" , застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Предметом застави можуть бути майно та майнові права, а також майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення (стаття 4 Закону України "Про заставу").
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною 1 статті 583 Цивільного кодексу України вказано, що заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). Відповідні положення наведено також у частині 2 статті 11 Закону України "Про заставу", за якою заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель), та статті 1 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.
Чинний ЦК України та Закон України "Про заставу" не містять визначення поняття майнового поручителя. Зміст такого поняття розкриває стаття 1 Закону України "Про іпотеку", згідно з якою майновий поручитель особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи боржника.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.
Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (частина третя статті 3 Закону України "Про заставу").
Право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Аналогічні положення також передбачено частинами п`ятою, шостою статті 3 Закону України "Про іпотеку", в яких зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною, зокрема, до припинення основного зобов`язання. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (частина 2 статті 589 Цивільного кодексу України).
Аналогічне положення містить стаття 19 Закону України "Про заставу".
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
У разі реалізації предмета застави (іпотеки) у зв`язку зі зверненням на нього стягнення заставодаводержателем (іпотекодержателем) відповідне забезпечувальне зобов`язання припиняється (абзац 5 статті 28 Закону України "Про заставу", абзац 3 частини 1 статті 17 Закону України "Про іпотеку").
Отже, за наведеними вище положеннями законодавства заставодержатель (іпотекодержатель) має право задовольнити всі свої забезпечені заставою вимоги до боржника за рахунок майнового поручителя у розмірі вартості фактичної реалізації предмета майнової поруки, що здійснюється в порядку, передбаченому законодавством (якщо інше не передбачено договором або законом). Виражений у грошовій формі розмір зобов`язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на відповідний момент зобов`язань боржника (позичальника), які існують за основним зобов`язанням (кредитним договором), з урахуванням обсягу забезпечення за умовами забезпечувального договору. Оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення.
У справі про банкрутство кінцева вартість заставного (іпотечного) майна для цілей проведення розрахунків із забезпеченим кредитором формується в момент його реалізації за наслідком якої з дотриманням вимог КУзПБ застава (іпотека) припиняється, а вимоги забезпеченого кредитора вважаються погашеними.
Тлумачення абзацу третього частини 2 статті 45 КУзПБ у взаємозв`язку з положеннями статей 572, 575, 589 ЦК України, статей 7, 11, 17, 18 Закону України "Про іпотеку" та статей 12, 19, 28 Закону України "Про заставу" свідчить, що вимоги забезпеченого кредитора, якщо інше не обумовлено договором застави (іпотеки) та немає заяви такого кредитора про повну чи часткову відмову від забезпечення, до майнового поручителя, який не є боржником в основному зобов`язанні, є забезпеченими в цілому незалежно від облікової оцінки заставного (іпотечного) майна визначеної сторонами в договорі застави (іпотеки).
Кінцева вартість заставного (іпотечного) майна для цілей проведення розрахунків із забезпеченим кредитором формується в момент його реалізації.
Застава (іпотека) припиняється, а вимоги забезпеченого кредитора вважаються погашеними у разі реалізації предмета застави (іпотеки) з дотриманням вимог КУзПБ.
Правовий висновок викладено Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 04.02.2021 у справі №904/1360/19.
Як визначено статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства, забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення. Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.
Судом встановлено та як слідує із заяви, відповідно до вимог статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, заявник вказує, що зважаючи на наявність договору застави, вимоги ОСОБА_1 є забезпеченими і мали б бути погашені за рахунок коштів , одержаних від реалізації заставного майна. ОСОБА_1 від забезпечення не відмовляється та просить визнати грошові вимоги заявника як забезпеченого кредитора.
Отже, зазначені вимоги є забезпеченні Договором застави.
Грошові вимоги, зазначені в заяві є повністю неоплаченими боржником, у зв`язку з фактичною неплатоспроможністю.
Боржник визнає наявну заборгованість.
Також, керуючим реструктуризацією ОСОБА_4 розглянуто кредиторські грошові вимоги ОСОБА_1 , визнано вимоги повністю у заявленій сумі 400 350,00 грн, що підтверджується повідомленням про результати розгляду кредиторських грошових вимог.
З огляду на обґрунтованість вимог ОСОБА_1 вказаних у заяві, яка подана до суду відповідно до приписів ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, суд, дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання ОСОБА_1 як заставного/забезпеченого кредитора.
Враховуючи вищенаведене, з врахуванням правових висновків Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, суд вирішив визнати грошові вимоги ОСОБА_1 у розмірі 4540,00 грн - 1 черга задоволення, 400 350,00 грн - окремо внести до реєстру грошові вимоги ОСОБА_1 , що забезпечені заставою.
Окремо внести до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави відповідно до договору застави та державних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна.
Частиною 2 статті 133 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про неплатоспроможність (витрати на оплату судового збору, сплату винагороди і відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов`язаних з виконанням ним своїх повноважень, оплату послуг спеціалістів для проведення оцінки майнових об`єктів, що підлягають продажу, а також витрати на проведення аукціону), відшкодовуються у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, статтями 233, 234, 235 ГПК України, Господарський суд,
1. Заяву ОСОБА_1 про визнання кредиторських грошових вимог відносно боржника ОСОБА_2 (вх. №9815 від 01.12.2021) у справі №921/644/21, задовольнити.
2. Окремо внести до Реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ОСОБА_1 в сумі 400 350,00 грн, що забезпеченні заставою.
3. Окремо внести до Реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави відповідно до Договору застави та державних реєстрів обтяжень рухомого та нерухомого майна.
4. Витрати на оплату судового збору в розмірі 4540,00 грн покласти на боржника, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі до задоволення вимог кредиторів.
5. Копію ухвали надіслати рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:
Кредитору: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .
Боржнику: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .
Керуючому реструктуризацією: Шимечку Андрію Ярославовичу, вул.Копичинецька, 124 Є, м. Чортків, Тернопільська область.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційні сторінці Господарського суду Тернопільської області - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Ухвалу підписано "23" березня 2023 року.

Суддя Я.Я. Боровець