РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 м. КиївСправа № 910/627/23

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД";

до: приватного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД";

про: стягнення 717.842,95 грн.

Суддя Сергій Балац

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" (далі - відповідач) про стягнення 717.842,95 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов`язання за укладеним між сторонами спору договором поставки від 22.12.2021 № КПКЗ-2212/2021, що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогами про стягнення з відповідача 717.842,95 грн., з яких: 543.522,78 грн. - основна заборгованість, 42.995,38 грн. - пеня, 15.552,62 грн. - 3 % річних та 115.772,17 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/627/23 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі надсилалася судом відповідачеві на адресу його місцезнаходження, яка відповідає відомостям, внесеним до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Більш того, в матеріалах даної справи міститься повідомлення поштового зв`язку про вручення уповноваженій особі відповідача поштового відправлення суду.

Відповідач відзиву на позов, в порядку передбаченого ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, суду не надав, а тому відповідно до положень частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки від 22.12.2021 № КПКЗ-2212/2021 (далі - Договір), відповідно до предмету якого в порядку та на умовах, визначених даним Договором, позивач зобов`язується поставити та передати у власність відповідача, а відповідач зобов`язується прийняти і оплатити: висівки пшеничні та/або висівки кукурудзяні, та/або шрот соняшниковий, та/або шрот соєвий, та/або макуху соняшникову, та/або макуху соєву, та/або макуху кукурудзяну, та/або олію соєву, та/або олію соняшникову та/або інші білкові продукти (далі - товар) (п. 1.1 Договору).

Пунктом 4.4 Договору визначено, що розрахунки за поставлений згідно Договору товар здійснюються шляхом перерахунку коштів відповідачем на поточний рахунок позивача, вказаний в даному Договорі або повідомлений позивачем відповідачу згідно умов цього Договору у наступному порядку:

- 80 % вартості згідно відповідної специфікації (додатку) - не пізніше 3 (трьох) банківських днів після розвантаження товару в місці (поставки) призначення та підписання видаткової накладної відповідачем;

- 20 % вартості товару згідно відповідної специфікації (додатку) - після реєстрації податкової накладної та надання всіх супровідних документів, згідно п. 3.7 цього Договору.

Положеннями пункту 6.4 Договору передбачено, що у випадку прострочення оплати або неповної оплати товару в строки, зазначені у даному Договорі, відповідач зобов`язується на вимогу позивача сплатити останньому пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожен день прострочення оплати, але не більше 5 % від суми простроченого грошового зобов`язання. Дана пеня не застосовується до попередньої оплати, яку повинен здійснити відповідач.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов`язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 6.271.509,72 грн. Наведена фактична обставина підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами, скріплені відбитками їх печаток та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій, а саме:

- від 25.12.2021 № 281 на суму 1.029.125,10 грн.;

- від 07.01.2022 № 3 на суму 1.042.437,24 грн.;

- від 21.01.2022 № 15 на суму 1.110.720,60 грн.;

- від 11.02.2022 № 52 на суму 1.060.424,10 грн.;

- від 08.07.2022 № 332 на суму 1.024.476,84 грн.;

- від 18.07.2022 № 353 на суму 1.004.325,84 грн.

Проте, оплату товару відповідачем здійснено частково в сумі 5.727.986,94 грн., що призвело до звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за Договором в сумі 543.522,78 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін даного спору має місце допущене з боку відповідача порушення грошового зобов`язання за Договором, позивачем заявлена вимога про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені в розмірі 42.995,38 грн.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 15.552,62 грн. та інфляційних втрат в сумі 115.772,17 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням наступного.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за Договором в сумі 543.522,78 грн. сторонами спору до суду не подано.

Розмір вказаної заборгованості також підтверджено актом звірки в період 01.2022 по 08.2022, який підписаний сторонами, скріплений відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді копії.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 543.522,78 грн.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так в поданому до суду розрахунку пені за видатковою накладною від 11.02.2022 № 52 на суму 1.060.424,10 грн. позивач частково виходить за межі строку нарахування пені.

Проте, сума нарахованої пені за вказаною накладною не перевищує розмір пені за такий період з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки у вигляді пені підлягає задоволенню повністю в сумі 42.995,38 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовна вимога про стягнення з відповідача суми 3 % річних підлягає задоволенню повністю в сумі 15.552,62 грн., за розрахунками позивача, які перевірені та визнані судом вірними.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд визнав його частково арифметично невірним.

Оскільки за закладною від 07.01.2022 № 3 на суму 1.042.437,24 грн. заявлений позивачем період прострочення грошового зобов`язання не перевищує 15 днів, вимога про стягнення суми інфляційних втрат за вказаною накладною (10.030,31 грн.) задоволенню не підлягає.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягає задоволенню в сумі 105.741,86 грн. (115.772,17 грн. - 10.030,31 грн.).

Клопотання позивача про зазначення у рішенні про нарахування 3 % річних до моменту виконання рішення задоволенню не підлягає, оскільки за висновками суду є необґрунтованим.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До матеріалів справи позивачем додано договір про надання правової (правничої) допомоги від 19.12.2022 № 19-12/02, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "Біднягін і партнери".

Так, об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 № 922/445/19 містяться наступні висновки: "Так, господарські суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги на те, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.".

Проте, позивачем не подано до суду жодних доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що виключає розподіл витрат позивача на правову допомогу між сторонами спору.

Враховуючи приписи пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає витрати по сплаті судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "АГРОХОЛДИНГ АВАНГАРД" (Україна, 03115, місто Київ, ПРОСПЕКТ ПЕРЕМОГИ, будинок 121 В, ідентифікаційний код: 00851519) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ КОМБІКОРМОВИЙ ЗАВОД" (Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ВИНОКУРОВА, будинок 22, ідентифікаційний код: 40377137) основну заборгованість в сумі 543.522 (п`ятсот сорок три тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 78 коп., пеню в сумі 42.995 (сорок дві тисячі дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 38 коп., 3 % річних в сумі 15.552 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 62 коп., інфляційні втрати в сумі 105.741 (сто п`ять тисяч сімсот сорок одна) грн. 86 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 10.617 (десять тисяч шістсот сімнадцять) грн. 19 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя Сергій Балац