ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року Справа № 906/965/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Олійник Т.М.

за участю представників сторін:

позивача 1: Москаленка А.О., представника згідно витягу від 19.12.20

позивача 2: Гук В.М., представника за довіреністю від 09.01.23

відповідача: Заїки В.В., адвоката, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 12.01.2023 Серія ВХ №1000490

прокурора: Коки С.Л., згідно наказу від 16.12.21

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕАМЕД" на рішення Господарського суду Житомирської області, ухваленого 01.12.22р. суддею Маріщенко Л.О. о 13:08 у м.Житомирі, повний текст складено 09.12.22р. у справі № 906/965/21

за позовом заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова

до Приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕАМЕД"

про стягнення 755 888,55 грн (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог)

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного виробничо-комерційного підприємства "Реамед" про стягнення 755 889,74 грн, з яких 461 965,00 грн штрафу та 293 924,74 грн пені. Також просить покласти на відповідача понесені при зверненні до господарського суду судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням виконавцем своїх зобов`язань за договором про надання послуг від 02.06.2020 №140.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 01.12.22 у справі №906/965/21 позов задоволено. Стягнуто з Приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕАМЕД" на користь Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова - 755 888,55 грн штрафних санкцій. Стягнуто з Приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕАМЕД" на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону - 11 338,33 грн судового збору. В позові Заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про стягнення 755 888,55 грн штрафних санкцій на користь Міністерства оборони України відмовлено.

В обґрунтування рішення, суд з посиланням на ст.ст. 509, 525, 526, 530, 519, 611, 612, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 217, 218, 230 ГК України, умови договору про надання послуг №140 від 02.06.2020, вказав, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо строків надання послуг, позивачем останньому нараховано неустойку за договором №140 від 26.02.2020 у загальному розмірі 293923,55грн та 461965,00грн штрафу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки встановив, вказаний розрахунок зроблено вірно, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Факт прострочення надання послуг відповідачем матеріалами справи доведений.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, скаржник звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області у справі №906/965/21 від 01.12.2022. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова до Приватною виробничо-комерційного підприємства "Реамед" про стягнення 755 889,74 грн, з яких 461 965,00 грн штрафу та 293 924,74 грн пені, відмовити.

В обґрунтування скарги з посиланням на ст. 131-1 Конституції України, ст.ст. 4, 53 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, положення про Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова Державного університету телекомунікацій, який затверджено наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства оборони України 11.09.2014 № 1042/635 зауважує, що судом першої інстанції не встановлено наявність у Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова будь-яких делегованих органом державної влади чи місцевого самоврядування повноважень здійснювати будь-які владні управлінські функції у спірних правовідносинах.

Вказує, що намір звернення до суду за захистом своїх законних прав та інтересів Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова висловив у претензії № 519/1362 від 21.04.2021 за невиконання умов договору про надання послуг № 140 від 02.06.2020.

Скаржник вважає, що оскільки прокурором не надано доказів наділення Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова владними повноваженнями, тому прокурор не може звертатися з позовом в інтересах держави в особі Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова, а Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова, у свою чергу, не позбавлений права самостійно звертатися з позовом за захистом порушених прав. Отже, у цій справі звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Серед іншого вказує, що листом № 519/2342 від 08.07.2021 Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова повідомив заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, про те, що не в змозі представляти свої інтереси щодо стягнення штрафних санкцій та пені за несвоєчасно надані та частково ненадані послуги з договірних зобов`язань, у зв`язку з відсутністю відповідальних посадових осіб, на яких покладено юридичне супроводження господарської діяльності військового інституту.

Враховуючи зазначені обставини, вважає, що позивачами здійснення захисту інтересів держави шляхом звернення до суду з позовною заявою здійснено не було, а закінчення строку позовної давності, могло призвести до спричинення шкоди державі.

Таким чином, пред`явлення заступником керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону даного позову в інтересах держави, уповноваженим органом якої здійснювати відповідні функції в спірних відносинах є Міністерство оборони України та Житомирським військовим інститутом імені С.П.Корольова, обумовлене порушенням інтересів держави та здійснюється відповідно до норм Конституції України, якими на прокуратуру України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Отже, беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет та підстави позову, вважає, що заступником керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури обґрунтовано та з дотриманням вимог ст. 53 Господарського процесуального кодексу України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подано позовну заяву в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова, а отже, виключає підстави для задоволення апеляційної скарги ПВКП «Реамед».

Просить апеляційну скаргу приватного виробничо-комерційного підприємства «Реамед» - залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 01.12.2022 по справі № 906/965/21 про задоволення позовних вимог Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій і оборонній сфері Центрального регіону щодо стягнення з приватного виробничо-комерційного підприємства «Реамед» на користь Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова штрафних санкцій у розмірі 755888,74 грн - залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу Заступник керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

У вказаній справі прокурором визначено позивачами два органи, що уповноважені державою або наділені нею повноваженнями у спірних правовідносинах, а саме: 1)Міністерство оборони України; 2)Житомирський військовий інститут ім. С. П. Корольова.

Зауважує, що Житомирський військовий інститут ім. С. П. Корольова, який є державним вищим навчальним закладом, та Міністерство оборони України не є державними підприємствами чи компаніями, а згідно організаційно-правової форми є державною організацією (установа, заклад) та органом державної влади відповідно.

Вказує, що Міністерство оборони України, яке є органом державної влади, делегувало свої повноваження Житомирському військовому інституту ім. С.П. Корольова, що визначені у п.1.9 Статуту (у новій редакції, що затверджені наказом МОУ №426 від 10.08.2017). Аналіз повноважень Житомирському військовому інституту ім. С.П. Корольова однозначно засвідчує, що цей державний навчальний заклад наділений Міністерством оборони України широким спектром повноважень, у тому числі приймати рішення, віддавати накази, розподіляти ресурси для досягнення бажаних організаційних результатів.

Зокрема, інституту делеговано право розвивати власну мережу спортивно - оздоровчих, культурних закладів, здійснювати реконструкцію та капітальний ремонт основних фондів, використовувати ввірене йому військове майно, отримувати в установленому порядку майно, кошти і матеріальні цінності тощо.

З посиланням на ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» зауважує, що Держава делегувала функції щодо управління військовим майном Міністерству оборони України, а останнє, у свою чергу, передало його на праві оперативного управління Житомирському військовому інституту ім. С.П. Корольова.

Крім того, з посиланням на ст.ст. 1, 3, 7, 8, 10 Закону України «Про Збройні Сили України» зазначає, що не лише Міністерством оборони України, а й безпосередньо законодавцем делеговані владні управлінські функції Житомирському військовому інституту ім. С.П. Корольова з метою забезпечення як завдань, що визначені його статутом, так і завдань щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

А тому, твердження апелянта про те, що Житомирському військовому інституту ім. С.П. Корольова орган державної влади не делегував жодних повноважень здійснювати владно-управлінські функції у спірних правовідносинах, є безпідставним.

Просить відмовити ПВКП «Реамед» у задоволенні його апеляційної скарги.

У відповіді на відзив Приватне виробничо-комерційне підприємство "Реамед" наводить свої доводи на спростування позиції прокурора викладеної у відзиві.

Просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області № 906/965/21 від 01.12.2022. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова до Приватного виробничо-комерційного підприємства "Реамед" про стягнення 755 889,74 грн, з яких 461 965,00 грн штрафу та 293 924,74 грн пені, відмовити.

В судове засідання з`явилися представники сторін в режимі відеоконференції.

Так, в судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та відповіді на відзив та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області № 906/965/21 від 01.12.2022. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова до Приватного виробничо-комерційного підприємства "Реамед" про стягнення 755 889,74 грн, з яких 461 965,00 грн штрафу та 293 924,74 грн пені, відмовити.

Представники позивачів 1,2 та прокурор заперечили проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзивах та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 01.12.22 у справі №906/965/21 без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Заступник керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного виробничо-комерційного підприємства "Реамед" про стягнення 755 889,74 грн, з яких 461 965,00 грн штрафу та 293 924,74 грн пені. Також просить покласти на відповідача понесені при зверненні до господарського суду судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням виконавцем своїх зобов`язань за договором про надання послуг від 02.06.2020 №140.

В обґрунтування наявності порушення інтересів держави, з посиланням на ст.ст. 17, 131-1 Конституції України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру", ст.ст. 2, 3, 10 Закону України "Про оборону України", ст. ст. 3, 15 Закону України "Про Збройні Сили України", п.п.1,6 Положення про Міністерство оборони України, Статут Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.10.2015 №559 вказує, що уповноваженими органами у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України та Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова.

Порушення інтересів держави полягає у несвоєчасному постачанні оборонному відомству військового майна, техніки, обладнання та продукції спеціального призначення за умовами державних договорів, що призводить до неналежного забезпечення військових підрозділів Збройних Сил України, належної підготовки кадрів офіцерського складу, суттєво впливає на рівень боєздатності та ефективність обороноздатності держави в цілому, що в умовах проведення військових операції на сході держави, є неприпустимим і загрожує втратою незалежності та територіальної цілісності України.

Таким чином, шкода, яка спричиняється Міністерству оборони України та Житомирському військовому інституту ім. С.П. Корольова внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань є безпосередньою) шкодою інтересам держави.

Вказує, що звернення прокурора до суду з цією позовною заявою також обумовлено неналежним здійсненням позивачами своїх повноважень щодо судового захисту порушених інтересів держави, оскільки уповноважені органи до цього часу (майже 10 місяців) з відповідним позовом не зверталися.

Зазначає, що спеціалізованою прокуратурою на виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» 06.07.2021 направлявся лист про намір прокуратури звернутись до суду із вищевказаних питань та щодо самостійного звернення уповноважених органів до суду.

За результатами розгляду вищевказаного листа військовим інститутом відповідних заходів не вжито та надано відповідь про неможливість подачі відповідного позову до суду, а оборонним відомством взагалі проігноровано лист спеціалізованої прокуратури.

Отже, прокурор, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором, відповідно до п. 7.3 договору просить стягнути з відповідача штрафних санкцій у розмірі 755 888,55грн (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Як зазначалася вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 01.12.22 у справі №906/965/21 позов задоволено. Стягнуто з Приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕАМЕД" на користь Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова - 755 888,55 грн штрафних санкцій. Стягнуто з Приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕАМЕД" на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону - 11 338,33 грн судового збору. В позові Заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону про стягнення 755 888,55 грн штрафних санкцій на користь Міністерства оборони України відмовлено.

Слід зауважити, що скаржник в обґрунтування апеляційної скарги вказує на неправомірність звернення заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова з даним позовом.

Таким чином, в силу вимог ст. 269 ГПК України судова колегія переглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи його законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Водночас згідно з положеннями частин 3- 5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, зі змісту зазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, на яку також посилалися суди попередніх інстанцій у оскаржуваних судових рішеннях.

Таким чином, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

У контексті вищенаведеного колегія суддів зазначає, що за своїм змістом положення статті 23 Закону України "Про прокуратуру" спрямовані саме на забезпечення балансу прав, свобод та інтересів учасників процесу з метою, з одного боку, недопущення підміни прокурором належного суб`єкта владних повноважень або надання необґрунтованих переваг відповідним суб`єктам, права яких порушуються, а з іншого боку, захисту інтересів держави у випадку, коли цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює їх захист.

З огляду на викладене, встановлюючи підстави для представництва прокурором інтересів держави, суд повинен здійснити оцінку не тільки виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову, а й наявних у справі інших доказів щодо обставин, які йому передували, зокрема попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, що за своїм змістом може мати різний характер.

Верховний Суд звертає увагу, що критерій "розумності", який наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, має визначатися судом з урахуванням великого кола чинників.

До таких чинників відноситься, зокрема, але не виключно, обізнаність позивача про наявність правопорушення або про можливе порушення інтересів держави та вжиті ним заходи з моменту виникнення такої обізнаності, спрямовані на захист інтересів держави.

Схожі за змістом висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №913/124/10, від 08.04.2021 у справі №925/11/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зроблено висновок про те, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, на підтвердження вжиття заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурором додані до позовної зави відповідні листи.

Так, листом від 28.05.2021 №519/1846 інститут у відповідь на лист №1952 від 30.04.2021 вказує, що з метою виконання вимог запиту направляє копію претензії від 21.04.2021 пред`явленої Житомирським військовим інститутом імені С.П. Корольова до Приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕАМЕД" на суму 942931,87 грн, копію договору про надання послуг №140 від 02.06.2020 з додатками та довідку розрахунок штрафних санкцій та пені за несвоєчасне та не повне виконання умов договору. Поряд з тим, повідомляє, що дана заборгованість, в розмірі 942931,87 грн, що зазначена в претензії не облікована як дебіторська заборгованість Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова.

В подальшому, листом від 09.06.2021 №33-673вих.-21 прокурор звертався до Начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова у якому просив до 14.06.2021 надати наступну інформацію: завірені належним чином копії статутних документів Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова; завірені належним чином копії договору від 02.06.2020 №140 з усіма додатками та додатковими угодами, який укладено між Житомирським військовим інститутом імені С.П. Корольова та ПВКП «Реамед»; завірені належним чином копії актів виконаних робіт або інших звітних документів, які засвідчують факт виконання ПВКП «Реамед» робіт за договором від 02.06.2020 №140; детальний розрахунок заборгованості та штрафних санкцій (окремо) за вказаним договором від 02.06.2020 №140; завірені належним чином копії документів (актів, протоколів, оглядів, тощо), які засвідчують факт невиконання або несвоєчасного виконання договірних зобов`язань ПВКП «Реамед» за договором від 02.06.2020 №140; завірені належним чином копії претензій інституту до ПВКП «Реамед» щодо невиконання умов договору від 02.06.2020 №140 та відповідей підприємства за результатом їх розгляду; копії інших документів, які можуть бути доказами у господарському процесі під час стягнення заборгованості з ПВКП «Реамед».

Листом №33-949вих.-21 від 06.07.2021 прокурор звертався до Начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова, у якому вказував, що має намір звернутися із позовом до суду в інтересах Міністерства оборони України, Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова до Приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕАМЕД" про стягнення штрафних санкцій, нарахованих за неналежне виконання вимог договору підряду від 02.06.2020 №140. Одночасно роз`яснено, що інститут вправі самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави та стягнення штрафних санкцій.

Листом від 08.07.2021 №579/2342 інститут у відповідь на лист №33-949вих.-21 від 06.07.2021 вказує, що він не в змозі самостійно представляти свої інтереси щодо стягнення штрафних санкцій та пені за несвоєчасно надані та частково не надані послуги з поточного ремонту об`єктів військового інституту в рамках виконання договірних стосунків, що виникли між військовим інститутом та ПВКП «Реамед», визначених договором №140 від 02.06.2020 у зв`язку із відсутністю відповідальних посадових осіб, які здійснюють юридичне супроводження господарської діяльності військового інституту. Вказані посадові особи, помічник начальника військового інституту з правової роботи начальник юридичної служби перебуває у щорічній основній відпустці терміном 45 діб, а офіцер юридичної служби військового інституту перебуває на лікарняному на невизначений на теперішній час термін.

Крім того, вказує, що враховуючи вимоги процесуального закону щодо термінів звернення до суду в порядку господарського судочинства, приймаючи до уваги той факт, що Житомирський військовий інститут є структурним підрозділом Збройних Сил України та фінансується за рахунок державного бюджету виділеного для потреб Міністерства оборони України та у зв`язку з закінченням на теперішній час необхідних грошових коштів виділених на сплату судового збору, а також відсутність можливості дозамовлення відповідних коштів на сплату судового збору на протязі 2021 року, просить здійснити в порядку виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво інтересів Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова в господарському суді.

При цьому, як убачається із наведеного вище, вказані листи прокуратурою направлялися лише Житомирському військовому інституту ім. С.П. Корольова. Доказів направлення вказаних листів Міністерству оборони України матеріали справи не містять.

Таким чином, прокурором не дотримано встановлений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок щодо звернення до органу, уповноваженого на захист майнових інтересів держави, яким як вважає прокурор у даній справі є, зокрема, Міністерство оборони України.

Разом з тим, щодо звернення заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, звертаючись до суду з позовом, прокурор як особа, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутність такого.

Отже, визначення позивача (тобто зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або вказівка на відсутність такого органу), відповідача у спорі, зазначення, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права - це право, яке належить прокурору як особі, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, в цьому випадку - правами позивача (близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №924/996/21).

Саме на суд покладено обов`язок встановити належність позивача, належність відповідача, надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з оцінки доказів, здійсненої за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів за правилами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, ураховуючи принципи господарського судочинства, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, суд має перевірити доводи, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб та чи є він ефективним (аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 у справі № 925/1276/19).

Крім того, щодо статусу суб`єкта, в особі якого прокурор може звергатися з позовом в інтересах держави, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом 3 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", має застосовуватися з урахуванням положень абзацу 1 частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи (пункт 8.10.).

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 визначено, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, па який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно із пунктом 5 положення про Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова Державного університету телекомунікацій, який затверджено наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства оборони України 11.09.2014 №1042/635 (розміщено на сайті https://zakon.rada.gov.ua) військовий інститут має печатку із зображенням Державного Герба України, найменуванням Університету та своїм найменуванням; реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби України. Військовий інститут має окремі права юридичної особи, веде самостійне фінансове та військове господарство, крім квартирно-експлуатаційного господарства.

Відповідно до пункту 8 положенням про Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова Державного університету телекомунікацій, який затверджено наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства оборони України 11.09.2014 № 1042/635 військовий інститут здійснює діяльність, пов`язану з наданням освітніх послуг відповідно до ліцензії, військову підготовку студентів за програмою підготовки офіцерів запасу, наукову і науково-технічну діяльність, підготовку кадрів для Збройних Сил України та інших військових формувань, роботі з особовим складом та редакційно-видавничу діяльність, кадрове та матеріально - технічне забезпечення підготовки військових фахівців.

Крім того, відповідно до п. 1.6 Статуту Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09.05.2015 № 559 визначено, що військовий інститут є юридичною особою. яка має свій Бойовий Прапор, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, штампи, власну символіку, відокремлене майно, самостійний баланс, бюджетні рахунки за загальним і спеціальним фондами, у територіальному органі Державної казначейської служби України, відомчий код розпорядника коштів у Міністерстві оборони України, свідоцтво про реєстрацію Військового інституту як суб`єкта господарської діяльності у Збройних Силах України, довідку з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України й здійснює цивільну правоздатність у повному обсязі для виконання завдань, передбачених цим Статутом.

Військовий інститут може набувати майнових та особистих немайнових прав і нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді.

Положення ст.80 Цивільного кодексу України визначають поняття юридичної особи, зокрема зазначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

За приписами ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Крім того, згідно розділу 3 Статуту Міністерство оборони України є засновником Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова.

Відповідно із п. 5.1 Статуту Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова безпосереднє управління діяльністю Військового інституту здійснює його начальник. Його права, обов`язки та відповідальність визначаються чинним законодавством і Статутом Військового інституту.

За приписами п.6.1 Статуту Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова безпосереднє управління діяльністю військового інституту здійснює начальник Військового інституту, який призначається на посаду і звільняється з посади Міністерством оборони України і діє на засадах єдиноначальності.

Водночас, положеннями п.5.2 Статуту Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова визначено, що начальник Військового інституту є представником Військового інституту у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами й діє без довіреності в межах повноважень, передбачених законодавством України і цим Статутом.

Відповідно до Статуту Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова Міністерство оборони України, як засновник, не несе відповідальності за його зобов`язаннями, отже Міністерство оборони не має владних повноважень та не здійснює управління у спірних зобов`язальних правовідносинах, які склалися на підставі договору безпосередньо між Житомирським військовим інститутом ім. С.П. Корольова та Приватним виробничо-комерційним підприємством «РЕАМЕД».

З наведених вище обставин можна зробити висновок, що Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова не є суб`єктом, що наділений повноваженнями здійснювати функції органу державної влади, є самостійним суб`єктом господарювання, у розумінні приписів ст.55 Господарського кодексу України, та має право бути позивачем і відповідачем у суді.

За приписами абзацу 3 частини 3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", серед іншого, визначено, що не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Обґрунтування прокурора, щодо наявності порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором, що викладені останнім в позовній заяві, на переконання колегії суддів, є безпідставними та такими що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Так, в позовній заяві прокурор, обґрунтовуючи своє право звернення до суду з даним позовом, зазначав, що порушення інтересів держави полягає у несвоєчасному постачанні оборонному відомству військового майна, техніки, обладнання та продукції спеціального призначення за умовами державних договорів, що призводить до неналежного забезпечення військових підрозділів Збройних Сил України, належної підготовки кадрів офіцерського складу, суттєво впливає на рівень боєздатності та ефективності обороноздатності держави в цілому, що в умовах проведення військових операцій на сході держави, є неприпустимим і загрожує втратою незалежності та територіальної цілісності України. Таким чином, шкода, яка спричиняється Міністерству оборони України та Житомирському військовому інституту ім . С.П. Корольова внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань є безпосередньою шкодою інтересам держави.

Відповідно із предметом Договору №140 про надання послуг від 02.06.2020, з виконання якого виник спір, виконавець (відповідач) за письмовим замовленням (технічним завданням) замовника зобов`язується надати послуги з поточного ремонту баскетбольного майданчика, поля для мініфутболу, тенісного корту, бігових доріжок та секторів стадіону

Отже, предметом договору не є постачання оборонному відомству військового майна, техніки, обладнання та продукції спеціального призначення за умовами державних договорів, як то стверджує прокурор, обґрунтовуючи право звернення до суду.

З огляду на те, що прокурором не надано доказів наділення Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова владними повноваженнями, тому прокурор не може звертатися з позовом в інтересах держави в особі Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова, а Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова, у свою чергу, не позбавлений права самостійно звертатися з позовом за захистом порушених прав.

При цьому, намір звернення до суду за захистом своїх законних прав та інтересів Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова висловив у претензії № 519/1362 від 21.04.2021 за невиконання умов договору про падання послуг № 140 від 02.06.2020.

Отже, на переконання колегії суддів звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова є безпідставним.

Крім того, щодо пред`явлення позову в особі Міністерства оборони України, зважаючи на суть та характер позовних вимог, а також їх правову природу, яка ґрунтується на договірних зобов`язаннях у яких Міністерство не є стороною, то, на переконання колегії суддів, Міністерство не може бути позивачем у спірних правовідносинах, а отже і прокурор не може звертатись до суду в особі Міністерства з таким позовом.

Також, прокурором не надано жодного доказу, що до компетенції Міністерства оборони України віднесені повноваження щодо звернення до суду з позовами про стягнення штрафних санкцій за договорами, які укладаються підприємствами які віднесені до сфери управління Міністерства. І так само, прокурором не надано доказів, які б свідчили що Міністерство оборони України не здійснює або неналежним чином здійснює захист державних інтересів, що є умовою представництва прокурора в суді у розумінні ст.23 Закону України «Про прокуратору».

Зазначене вище узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, а також у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі №926/03/18, від 23.09.2018 у справі № 924/1237/17.

Зокрема, слід вказати, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.12.2018 №923/129/17 за результатом розгляду у відкритому судовому засіданні касаційної скарги зазначив, що Верховний Суд приймає до уваги, що у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, / щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи. З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено. Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п.3 ч.2 ст. 129 Конституції).

Враховуючи встановлене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у цьому випадку у прокурора відсутні законні підстави для представництва інтересів держави у цій справі.

З метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів Велика Палата Верховного Суду у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

Залишення позову без розгляду - це одна з форм закінчення провадження у справі без винесення судового рішення. Залишення позову без розгляду - це закінчення розгляду справи, викликане недотриманням позивачем установлених законом умов порушення і нормального розвитку судового процесу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Міністерства оборони України та Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова, що є підставою для скасування ухваленого судового рішення і залишення позовної заяви без розгляду.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню (оскільки скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду і відмовити в позові), рішення місцевого господарського суду у даній справі слід скасувати, позов заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова - залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 226, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕАМЕД" на рішення Господарського суду Житомирської області від 01.12.22 у справі №906/965/21 задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 01.12.22 у справі №906/965/21 скасувати.

Позов заступника керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова залишити без розгляду.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №906/965/21 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "20" березня 2023 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.