РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2023Справа № 910/7412/22
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

при секретарі судового засідання - Жалобі С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні матеріали

позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГУДВІЛ"

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БЕТОН КОМПЛЕКС"

про стягнення 3 282 170,65 грн.,

за участю представників: згідно протоколу судового засідання;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГУДВІЛ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БЕТОН КОМПЛЕКС" про стягнення 3 282 170,65 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 19.09.2022.

19.09.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГУДВІЛ" надійшло клопотання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2022 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання у даній справі на 24.10.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2022 відкладено підготовче засідання у даній справі на 16.11.2022.

26.10.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БЕТОН КОМПЛЕКС" надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

11.11.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БЕТОН КОМПЛЕКС" надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У підготовчому засіданні 16.11.2022 судом на підставі ч.5 ст.183 ГПК України оголошено перерву на 22.12.2022.

15.12.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГУДВІЛ" надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

21.12.2022 через відділ автоматизованого документообігу суду від ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БЕТОН КОМПЛЕКС" надійшов Відзив на позовну заяву.

У підготовчому засіданні 22.12.2022 представник позивача надав документи на підтвердження своїх повноважень та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у підготовче засідання 22.12.2022 не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2022 відкладено підготовче засідання у даній справі на 25.01.2023.

У підготовчому засіданні 25.01.2023 представник позивач просив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 25.01.2023 представник відповідача заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, просив надати час для підготування заперечень на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 25.01.2023 судом на підставі частини 5 статті 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 15.02.2023.

У підготовчому засіданні 15.02.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наголошував про порушення відповідачем процесуальних строків, щодо надання до суду заперечень, наполягав на закритті підготовчого провадження за відсутності представника відповідача та призначення справи до судового розгляду по суті.

У підготовче засідання 15.02.2023 представник відповідача не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.03.2023.

У судовому засіданні 01.03.2023 представник позивача, надав усні пояснення щодо предмету спору та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідача не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідач був належним чином повідомлений про дати, час та місце кожного судового засідання, що відбувалися у межах цієї справи, проте процесуальним правом на подання заяв по суті справи не скористався.

У даному випадку суд відзначає, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Згідно з частини 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

У судовому засіданні 01.03.2023 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГУДВІЛ" (далі - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕТОН КОМПЛЕКС" (далі - Відповідач, Покупець) був укладений Договір поставки № 040121МТЛ, відповідно до якого Постачальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця металопродукцію (далі - Товар), а Покупець зобов`язувався своєчасно прийняти Товар і здійснити його оплату на умовах цього Договору.

Згідно пункту 2.1. Договору кількість, асортимент та розгорнута номенклатура Товару, що передається за цим Договором, зазначається у Рахунках-фактурах Постачальника (надалі - Рахунки-фактури), які мають силу Специфікації, або в інших додатках до цього Договору та визначаються у видаткових накладних.

Пунктом 3.2. Договору, встановлено, що діюча ціна на момент відвантаження Товару вказується у Рахунках-фактурах Постачальника та видаткових накладних.

Відповідно до пунктом 3.3. Договору встановлено, що в ціну Товару включені послуги з навантаження Товару та його транспортування на склад Покупця за адресою: м. Київ, вул. Резервна, буд. 8. Факт передачі Товару означає взаємну згоду Сторін щодо транспортних послуг.

Згідно пункту 3.5. Договору передбачено, що оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у цьому Договорі або у Рахунках-фактурах в розмірі 100% вартості Товару протягом 14-х (чотирнадцяти) банківських днів від дати поставки товару згідно видаткової накладної. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 3.6. Договору, сторонами погоджено, що в платіжному дорученні на оплату Товару в призначенні платежу Покупець повинен зазначати як підставу оплати цей Договір, посилання на його дату та номер. Сторони погодили, що у випадку зазначення Покупцем в призначенні платежу іншої підстави, як то Рахунок-фактуру, видаткову накладну - Постачальник зараховує кошти за цим Договором (в тому числі в рахунок оплати несплаченої поставки на дату надходження коштів).

Відповідно до пункту 4.1.1. Договору, при передачі Товару Постачальник передає Покупцеві по одному примірнику товаросупроводжувальних документів на кожну партію Товару, а саме: рахунок-фактура, видаткова накладна або акт прийому-передачі, сертифікат якості та/або паспорт якості (копія, в обов`язковому порядку на кожну партію товару). Сторони, підписуючи цей Договір, погодили, що партії Товару, що поставляються згідно цього договору мають бути з бірками заводу виробника та відповідати сертифікатам відповідності заводу - виробника.

Відповідно до пункту 4.2. Договору, Покупець зобов`язаний здійснити оплату в строки й порядку, передбачені цим Договором.

Сторонами, пунктом 5.1. Договору було погоджено, що передача Товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції Міжнародної Торгівельної Палати від 01.01.2010р. (далі - «Інкотермс») на умовах, що зазначені у Рахунках-фактурах або інших додатках до цього Договору. При відсутності відповідної вказівки в Рахунку-фактурі/видатковій накладній за базис поставки сторони приймають умови DAP (склад Покупця), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Резервна, буд. 8.

Пунктом 5.2. Договору сторонами було погоджено, що Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем з моменту підписання видаткової накладної або акту прийому-передачі, з цього моменту переходить право власності на Товар до Покупця та всі пов`язані з ним ризики.

Крім того, пунктом 6.1. Договору встановлено, що у випадку порушення умов даного Договору Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та відповідним чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Пунктом 6.3 Договору Сторони погодили, що у разі порушення строків оплати за Товар, указаний в пункті 3.7. цього Договору, та строків приймання Товару, указаних в п. 4.1. цього Договору, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розділом 9 Договору передбачено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і скріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2023 року, в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між Сторонами. Зміна і розірвання цього Договору можливі тільки за взаємною згодою Сторін, про що Сторони складають Додаткову угоду, або за рішенням суду в порядку, передбаченому чинним законодавством.

На виконання умов Договору, з урахуванням отриманого від Відповідача замовлення, виставлялися наступні рахунки-фактури із зазначенням асортименту, кількості та ціни Товару, а саме:

- № 229 від 14.01.2022 на суму 9 184,08 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: швеллер №8 У; ст.3сп/пс5; 12м, у кількості 0,340);

- № 230 від 14.01.2022 на суму 587 151,36 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 22,160);

- № 231 від 14.01.2022 на суму 536 808,96 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,260);

- № 443 від 21.01.2022 на суму 645 600,00 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №16; кл. А-800, 9,5 м, у кількості 21,520);

- № 448 від 21.01.2022 на суму 541 843,20 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,450);

- № 449 від 21.01.2022 на суму 595 365,12 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 22,470);

- № 457 від 21.01.2022 на суму 269 520,00 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: Арматура (круг) 14 мера; 9м; А240, у кількості 26 952,00 та Арматура (круг) 16 мера; 9м; А-240, у кількості 26 952,00);

- № 945 від 06.02.2022 на суму 566 699,76 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,130);

- № 1224 від 12.02.2022 на суму 15 942,00 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: труба Ду 25х2,8, ст. 1-3 пс; 6 м, у кількості 0,400 та труба Ду 40х3,0, ст. 1-3 пс; 6 м, у кількості 0,060);

- № 1240 від 14.02.2022 на суму 189 221,94 грн. - сума з ПДВ (Бетон Комплекс: круг 32; 6 м; ст. 3 пс/сп, у кількості 4,440 та труба 57х3,0 мм, 12 м, ст. 1-3 пс, у кількості 1,710).

Тож, при формуванні замовлення, Сторонами було погоджено, що Товар буде постачатися на умовах DDP, м. Київ, вул. Резервна, 8.

Так, за твердженням Позивача, ним на підставі товарно-транспортних накладних № 131 від 17.01.2022, № 126 від 17.01.2022, № 176 від 17.01.2022, № 310 від 22.01.2022, № 327 від 24.01.2022, № 365 від 25.01.2022, № 331 від 24.01.2022, № 821 від 14.02.2022, № 875 від 15.02.2022 та № 874 від 15.02.2022 на загальну суму 3 957 336,42 грн. було передано Відповідачу товар на вищезазначених умовах, за вказаною в рахунках-фактурах адресою за такими видатковими накладними, а саме: швеллер №8 У; ст.3сп/пс5; 12м, у кількості 0,340 на суму 9 184,08 грн. - сума з ПДВ; арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 22,160 на суму 587 151,36 грн. - сума з ПДВ; арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,260 на суму 536 808,96 грн. - сума з ПДВ; арматура №16; кл. А-800, 9,5 м, у кількості 21,520 на суму 645 600,00 грн. - сума з ПДВ; арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,450 на суму 541 843,20 грн. - сума з ПДВ; арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 22,470 на суму 595 365,12 грн. - сума з ПДВ; Арматура (круг) 14 мера; 9м; А240, у кількості 26 952,00 та Арматура (круг) 16 мера; 9м; А-240, у кількості 26 952,00 на суму 269 520,00 грн. - сума з ПДВ; арматура №8,кл. А-400/500С, в бунтах до 2.1. т, у кількості 20,130 на суму 566 699,76 грн. - сума з ПДВ; труба Ду 25х2,8, ст. 1-3 пс; 6 м, у кількості 0,400 та труба Ду 40х3,0, ст. 1-3 пс; 6 м, у кількості 0,060 на суму 15 942,00 грн. - сума з ПДВ; круг 32; 6 м; ст. 3 пс/сп, у кількості 4,440 та труба 57х3,0 мм, 12 м, ст. 1-3 пс, у кількості 1,710 на суму 189 221,94 грн. - сума з ПДВ.

Також, Позивачем було зазначено, що Відповідачем Товар був прийнятий за вищевказаними видатковими накладними повноважним представником за довіреністю (копія якої також додаються до цієї Позовної заяви), що підтверджується підписом такого представника Покупця у Видаткових накладних, а саме менеджером з постачання Латко Валентиною Іванівною, що діяла на підставі довіреності №4 від 01.01.2022.

Відповідно до умов Договору, Відповідачем були здійснені наступні часткові оплати по Договору, що підтверджується витягами з банківських висок з рахунку позивача, а саме:

- оплата за метал по договору № 040121МТЛ від 30.12.2021 згідно рах.№ 229 від 14.01.2022. В т.ч. ПДВ 1 530,68 грн. на суму 9 184,08 грн. від 08.02.2022;

- оплата за метал по договору № 040121МТЛ від 30.12.2021 згідно рах.№ 448 від 21.01.2022. В т.ч. ПДВ 90 307,20 грн. на суму 541 843,20 грн. від 15.02.2022;

- оплата за метал по договору № 040121МТЛ від 30.12.2021 згідно рах.№ 449 від 21.01.2022. В т.ч. ПДВ 99 227,52 грн. на суму 595 365,12 грн. від 17.02.2022.

Як вбачається з умов Договору, Покупець зобов`язаний був здійснити оплату товару протягом 14 банківських днів, а отже Відповідач був зобов`язаний оплатити отриманий Товар у вказані строки, згідно Видаткових накладних, а саме: видатковою накладною № 310 від 22.01.2022 до 10.02.2022 включно; видаткових накладних № 327 від 24.01.2022, №331 від 24.01.2022 до 11.02.2022 включно; видатковою накладною № 365 від 25.01.2022 до 14.02.2022 включно; видатковою накладною № 821 від 14.02.2022 до 04.03.2022 включно; видаткових накладних № 874 від 15.02.2022, №875 від 15.02.2022 до 08.03.2022 включно.

З урахуванням вищезазначених оплат з боку Відповідача, вбачається, що такі оплати частково здійснювались не в строк та не в повному обсязі і у зв`язку з чим, з боку Відповідача утворилась заборгованість перед Позивачем у розмірі 2 810 944,02 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 стаття 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 040121МТЛ від 30.12.2021, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Приписи вказаної статті кореспондуються з нормами статті 712 Цивільного кодексу України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України). Аналогічні положення містяться в статті 526 Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 2 810 944,02 грн., проте відповідач не оплатив поставлений товар, доказів оплати поставленого товару в повному обсязі до суду Відповідач не надав.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як судом вказано вище, сторони умовами пункту 3.5. Договору передбачено, що оплата Товару здійснюється Покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у цьому Договорі або у Рахунках-фактурах в розмірі 100% вартості Товару протягом 14-х (чотирнадцяти) банківських днів від дати поставки товару згідно видаткової накладної. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок Постачальника.

Пунктом 3.6. Договору, сторонами погоджено, що в платіжному дорученні на оплату Товару в призначенні платежу Покупець повинен зазначати як підставу оплати цей Договір, посилання на його дату та номер. Сторони погодили, що у випадку зазначення Покупцем в призначенні платежу іншої підстави, як то Рахунок-фактуру, видаткову накладну - Постачальник зараховує кошти за цим Договором (в тому числі в рахунок оплати несплаченої поставки на дату надходження коштів).

Отже, враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку про те, що граничний строк оплати товару за видатковими накладними, а саме: видатковою накладною № 310 від 22.01.2022 до 10.02.2022 включно; видаткових накладних № 327 від 24.01.2022, №331 від 24.01.2022 до 11.02.2022 включно; видатковою накладною № 365 від 25.01.2022 до 14.02.2022 включно; видатковою накладною № 821 від 14.02.2022 до 04.03.2022 включно; видаткових накладних № 874 від 15.02.2022, №875 від 15.02.2022 до 08.03.2022 включно є таким що настав.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі в обумовлені договором строки, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2 810 944,02 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 38 260, 61 грн. суми 3% річних та 432 966,02 грн. суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає пункту 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 38 260, 61 грн. та сума інфляційних втрат в розмірі 432 966,02 грн.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, а саме 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.13 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно пункту 4.1. Постанови ВГСУ №14 від 17.12.13 р., сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. (п. 8.33. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18).

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 18.03.2020 №902/417/18 (провадження №12-79гс19) дійшла висновку, що, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

При цьому, зменшення суми 3% річних та інфляційних втрат є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Суд враховує, що розмір відсотків річних не є надмірним, а визначено саме в тому розмірі, який передбачає і стаття 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, судом не вбачається підстав для зменшення сум відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно із частинами 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 2 810 944,02 грн., сума 3% річних в розмірі 38 260, 61 грн. та сума інфляційних втрат в розмірі 432 966,02 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "БЕТОН КОМПЛЕКС" (04074, місто Київ, вулиця Резервна, будинок 8; ідентифікаційний код: 04012164) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ГУДВІЛ" (02099, місто Київ, вулиця Зрошувальна, будинок 2; ідентифікаційний код: 32769087)

2 810 944 (два мільйони вісімсот десять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн. 02 коп. - основного боргу, 38 260 (тридцять вісім тисяч двісті шістдесят) грн. 61 коп. - 3% річних, 432 966 (чотириста тридцять дві тисячі дев`ятсот шістдесят шість) грн. 02 коп. - інфляційних втрат та 49 232 (сорок дев`ять тисяч двісті тридцять дві) грн. 56 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3.Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.03.2023.

Суддя І.В. Приходько