ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2023 р. Справа№ 925/1126/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

представники сторін в судове засідання не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2022 (повний текст рішення складено 12.12.2022)

у справі № 925/1126/20 (суддя Чевгуз О.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД"

до Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про визнання неукладеним договору поставки, -

ВСТАНОВИВ:

У 2020 році Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" про:

- визнання недійсним договору поставки №Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Лебединський насіннєвий завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД".

В обґрунтування позову позивач посилався не те, що за твердженнями відповідача між сторонами укладено договір поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року, на сторінках якого міститься підпис, виконаний колишнім директором ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" ОСОБА_1 , який діяв на підставі статуту. Проте, ОСОБА_1 не підписував спірний договір поставки та додатки до нього, жодних інших дій щодо його укладення не вчиняв. Також не здійснювало товариство жодних фактичних дій щодо виконання договору поставки в розумінні ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України. Використовуючи підроблений договір поставки, відповідач порушує права позивача, оскільки намагається шляхом введення в оману суд довести факт виникнення правовідносин, що матиме негативний наслідок у вигляді матеріальної відповідальності.

19.09.2022 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про зміну предмета позову в якій просив (т.3, а.с. 96-98):

- визнати неукладеним договір поставки №Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Лебединський насіннєвий завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД".

Заяву про зміну предмета позову позивач обґрунтував тим, що оскільки підпис покупця за договором поставки №Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року не належить ОСОБА_1, договір поставки №Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року є фактично підробленим, що тягне за собою визнання правочину неукладеним.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 25.10.2022 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" про зміну предмета позову прийнято до розгляду та задоволено.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.11.2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення, втім по суті вимога позивача про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення, а тому така вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення факту, який має юридичне значення, що не належить до повноважень господарського суду.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2022 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що Господарським судом Черкаської області встановлено, що спірний договір ОСОБА_2 не підписував, а також зазначено, що фактичною вимогою позивача було встановлення юридичного факту, що в свою чергу регламентується нормами Цивільного процесуального кодексу, проте в задоволені позовних вимог відмовлено з приводу обрання неналежного способу захисту позивачем, що в свою чергу є порушенням процесуального права. В той же час скаржник звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду вказувала наступне: «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини». Враховуючи викладене вище скаржник вважає, що при неможливості застосувати спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання договору недійсним, єдиним способом захисту порушеного права залишається визнання договору неукладеним. Проте позивач зазначає, що оскаржуваним рішення Господарського суду Черкаської області встановлено, що і визнання договору неукладеним не є належним способом захисту порушеного права, оскільки позиція суду полягає у тому, що вимога про визнання договору неукладеним є вимогою про встановлення юридичного факту, який має юридичне значення, що в свою чергу не може виступати як самостійна позовна вимога. Як наслідок, суд першої інстанції на думку скаржника фактично обмежив та позбавив позивача на будь-який спосіб захисту свого порушеного права.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 року відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2022 року та витребувано з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1126/20.

20.01.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №925/1126/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2022 року, розгляд справи призначено на 15.02.2023 року.

30.01.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод", відповідача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

14.02.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД", позивача у справі, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 року розгляд справи відкладено на 22.03.2023 року.

20.03.2023 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД", позивача у справі, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 22.03.2023 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засіданні повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, а також повторну неявку представників сторін, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що за твердженнями відповідача між сторонами укладено договір поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року, на сторінках якого міститься підпис, виконаний колишнім директором ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" ОСОБА_1 , який діяв на підставі статуту. (т.1, а.с. 15-19).

Про вказані обставини позивачу стало відомо 28.07.2020 року, після отримання ухвали у третейській справі № 06/37-2020 про стягнення боргу за вказаним договором. (т.1, а.с. 13-14).

Як стверджує позивач, ОСОБА_1 був директором товариства з 05.10.2016 року по 19.03.2020 року, що підтверджується протоколом № 3 загальних зборів учасників товариства від 05.10.2016 року та протоколом № 12 загальних зборів учасників товариства від 11.03.2020 року. (т.1, а.с. 37-38, 41-42).

В матеріалах справи наявний Статут ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" (нова редакція). (т.1, а.с. 20-36).

Відповідно до ч. 1 п. 6.8 статуту ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" (нова редакція), затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" протоколом № 8 від 05 травня 2018 року, чинного на дату укладення договору поставки, директор товариства діє без довіреності від імені товариства в межах своєї компетенції.

Відповідно до ч. 1 п. 6.9 статуту ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" директор товариства без попереднього рішення загальних зборів учасників товариства не має права на розпорядження коштами або укладення будь-яких договорів на суму, що перевищує 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

Згідно з п. 3.1 - 3.2 договору поставки ціна товару визначається у специфікаціях. Загальна вартість товару, що поставляється по цьому договору (сума договору), визначається на підставі всіх специфікацій до цього договору, складених протягом терміну його дії.

В матеріалах справи наявна специфікація № 1 від 26.04.2019 року до договору поставки № Д-ВА- 19-01012 від 26.04.2019 року, на якій за твердженнями відповідача міститься підпис, виконаний колишнім директором позивача ОСОБА_1, відповідно до якої сторони домовилися про поставку товару на суму 1 567 976,16 грн. (один мільйон п`ятсот шістдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят шість гривень 16 копійок). (т.1, а.с. 43).

Відтак, позивач зазначає, що сума договору поставки значно перевищує суму правочину, який міг би укладатися директором товариства без необхідності погодження рішенням загальних зборів товариства згідно з вимогами ч. 1 п. 6.9 статуту та ч. 2 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю".

В той же час, позивач звертає увагу, що Загальні збори учасників ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" у 2019 році не приймали рішення про надання дозволу (погодження) на укладення директором ОСОБА_1 або будь-якою іншою посадовою особою товариства від імені та в інтересах товариства договору поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року, не надавали погодження на укладення вищевказаного правочину у жодний інший спосіб.

Також, довіреність ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" від 01.11.2016 року видана строком на три роки та дійсна до першого листопада дві тисячі дев`ятнадцятого року не уповноважувала ані ОСОБА_1 Сергія Леонідовича, ані будь-яку іншу посадову особу товариства на укладення договору, сума якого перевищує 200 000,00 гривень.

Отже, предметом спору є визнання договору поставки неукладеним, таким, що не відбувся, з підстав підроблення підпису, перевищення директором повноважень, визначених установчими документами, не вчинення дій на визнання договору, обізнаністю відповідача з обмеженнями у повноваженнях директора на вчинення правочинів. Правовими підставами позову позивач визначив ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 44 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю".

Місцевим господарським судом під час розгляду справи було досліджено спірний договір та встановлено, що він укладений 26.04.2019 року, місце укладення: с. Лебедин, Шполянського р-ну, Черкаської області, ПОСТАЧАЛЬНИК: Приватне акціонерне товариство "Лебединський насіннєвий завод", від імені якого, на підставі статуту та довіреності зареєстрованої в реєстрі за № 3455 від 02 листопада 2017 року, діє заступник директора з фінансових питань ОСОБА_7, та ПОКУПЕЦЬ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрзерно Трейд" від імені якого, на підставі Статуту, діє Директор ОСОБА_1, які надалі разом по тексту іменовані "Сторони", а кожен окремо - "Сторона", досягли спільної згоди та уклали договір поставки № Д-ВА-19-01012 (в редакції наданої відповідачем).

Договір підписано та скріплено печатками сторін: від імені постачальника договір підписано заступником директора з фінансових питань ОСОБА_7, а від імені покупця - директором ОСОБА_1 Підписи, відповідно, завірені відбитками круглих печаток "Для договорів "Лебединський насіннєвий завод" та ТОВ "Укрзерно Трейд".

Також судом першої інстанції досліджено специфікацію № 1 до договору поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року та встановлено, що місце укладення: с. Лебедин, Шлолянського р-ну, Черкаської області дата укладення: 26.04.2019 ПОСТАЧАЛЬНИК: Приватне акціонерне товариство "Лебединський насіннєвий завод", від імені якого, на підставі Статуту та Довіреності зареєстрованої в реєстрі за № 3455 від 02 листопада 2017 року, діє заступник директора з фінансових питань ОСОБА_7, та ПОКУПЕЦЬ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрзерно Трейд", від імені якого, на підставі Статуту, діє Директор ОСОБА_1, які надалі разом по тексту іменовані "Сторони", а кожен окремо - "Сторона", уклали специфікацію № 1 від 26.04.2019 (далі іменується "Специфікація") до договору поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 (далі іменується "Договір") та домовилися про поставку товару (за наведеним у специфікації переліком).

Відповідно до п. 2 специфікації загальна кількість товару складає - 2 160 л (дві тисячі сто шістдесят літрів).

Загальна вартість Товару з ПДВ складає еквівалент 58 902,00 USD (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот два USD 00 центів), що станом на 26.04.2019 складає 1 567 976,16 грн. (один мільйон п`ятсот шістдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят шість гривень 16 копійок), в т.ч. ПДВ: 261 329,36 грн. (двісті шістдесят одна тисяча триста двадцять дев`ять гривень 36 копійок).

У графах "Постачальник" та "Покупець" розміщені підписи від імені уповноважених осіб. Підписи, відповідно, завірені відбитками круглих печаток "Для договорів "Лебединський насіннєвий завод" та ТОВ "Укрзерно Трейд".

Також, місцевий господарський суд встановив, що рішенням Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 16.09.2020 року у третейській справі № 06/37-2020 за позовом Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрзерно Трейд" про стягнення боргу позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Укрзерно Трейд" на користь ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" грошові кошти в розмірі 2 437 891,18 грн., з яких: 1 662 214,44 грн. заборгованість за товар, отриманий по договору, 301 647,55 грн. - пеня за порушення строків виконання грошових зобов`язань по договору, 474 029,19 грн. - проценти річних та третейський збір в розмірі 13 689,46 грн.

Предметом розгляду в зазначеній справі були вимоги про стягнення з ТОВ "Укрзерно Трейд" заборгованості за договором поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 у справі № 873/126/20 (873/132/20) за заявою Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 16.09.2020 року у третейській справі № 06/37-2020 та за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрзерно Трейд" про скасування рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 16.09.2020 у третейській справі № 06/37-2020 вирішено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрзерно Трейд" про скасування рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 16.09.2020 року у третейській справі № 06/37-2020 відмовити. Рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 16.09.2020 року у третейській справі № 06/37-2020 залишити без змін. Заяву Приватного акціонерного товариства "Лебединський насіннєвий завод" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 16.09.2020 року у третейській справі № 06/37-2020 задовольнити. Після набрання законної сили цією ухвалою, на примусове виконання рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 16.09.2020 року у третейській справі № 06/37-2020 видати накази.

В той же час, ухвалою Верховного Суду від 17.02.2021 року зупинено провадження у справі № 873/126/20 (873/132/20) за апеляційною скаргою ТОВ "Укрзерно Трейд" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 року до закінчення розгляду Господарським судом Черкаської області справи № 925/1126/20 та набрання законної сили рішенням у справі № 925/1126/20.

Крім цього, судом першої інстанції, оскільки між сторонами постало спірне питання щодо дійсності підпису директора товариства на спірному договорі, з огляду на потребу у спеціальних знаннях для вирішення вказаного питання, призначено судово-почеркознавчу експертизу.

В матеріалах справи наявний висновок експерта №21-6214 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справи №925/1126/20 від 16.05.2022 року. (т.3, а.с. 56-61).

За висновком експерта:

" 1. Підписи від імені ОСОБА_1 у Договорі поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019, розміщені у рядках "Від Покупця" на сторінках 1-9 включно, виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням його підписам.

Вирішити питання відносно виконання цих підписів ОСОБА_3 не виявилося можливим з причин, наведених у п.1 дослідницької частини цього висновку.

2. Підпис від імені ОСОБА_2 у графі "Покупець" Специфікації № 1 від 26.04.2019 за Договором поставки № Д-ВА- 19-01012 від 26.04.2019, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням його підписам.

Вирішити питання: "Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_2 у Специфікації № 1 від 26.04.2019 за Договором поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019, розміщений у графі "Покупець" ОСОБА_3 чи іншою особою?", не виявилося можливим з причин, наведеним у п. 2 дослідницької частини цього висновку.".

Окрім цього, позивачем долучено до матеріалів справи висновок експертного дослідження №0502/21/1 за результатами проведення експертно-психологічного дослідження із застосуванням поліграфа від 05.02.2021 року. (т.2, а.с. 62-80).

Позивачем зазначено, що підставою ініціювання проходження тесту на поліграфі стало наявні підозри стосовно ОСОБА_3 , що були виявлені у ході проведення внутрішнього розслідування (опитування), а саме у ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" його теперішнім керівником ОСОБА_4 , у останнього виникли підозри стосовно причетності його помічника, ОСОБА_3 , до цієї ситуації із договором поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року.

За висновком експертно-психологічного дослідження із застосуванням поліграфа було виявлено, що ОСОБА_3 підписав від імені ОСОБА_1 Договір поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року, який він ( ОСОБА_3 ) отримав в листопаді 2019 року від ОСОБА_5 , брата колишнього директора ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" ОСОБА_1 . ОСОБА_5 фактично керував ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" замість ОСОБА_6 . Як зазначив ОСОБА_3 під час проходження тесту на поліграфі 01 лютого 2021 року, при отриманні ним від ОСОБА_1 документів, видаткові накладні та специфікація № 1 від 26.04.2019 року були вже підписані зі сторони ПрАТ "ЛНЗ", із відтисками печаток ПрАТ "ЛНЗ" та ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД", зі сторони ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" були наявні незрозумілі підписи; на договорі поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року вже був наявний відтиск печатки ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД". ОСОБА_3 підписав договір поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року підписом ОСОБА_1 , обґрунтовуючи такі дії тим, що на той час знав, що цей договір був недійсним, адже не було прийнято рішення загальними зборами ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД", яке б вповноважувало ОСОБА_1 на його підписання, а також тим, що був кінець 2019 р. - потрібно було закривати фінансовий рік та податковий кредит, який виник у ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" на підставі інформації, відображеної ПАТ "ЛНЗ". Після передання документів поштовим зв`язком ні він ( ОСОБА_3 ), ні ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" інших дій не вчиняли: товар за договором поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 не приймали, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних чи інших документів не підписували.

В той же час, колегія суддів зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належить досліджувати, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару (як-то: обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця).

Також колегія суддів звертає увагу на те, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Як зазначає відповідач, ним на виконання договору було поставлено, а позивачем отримано товар. В якості доказів вказано до матеріалів справи долучено видаткові накладні № 14173 від 02.05.2019 року та №14175 від 02.05.2019 року відповідно до яких ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" поставило, а ТОВ "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" прийняло засоби захисту рослин Дерозал у кількості 880 л, МайсТер пауер у кількості 1180 л, та засоби захисту рослин Елюміс у кількості 100 л. (т.1, а.с. 77-78).

Окрім того, підтвердженням прийняття виконання договору на думку відповідача є також те, що ним було зареєстровано відповідні податкові накладні (т.1, а.с. 79-84).

Дійсно, як доказ податкова накладна може оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі, проте не може буди єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює факт постачання товару покупцю та його прийняття ним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 року у справі №905/49/15, від 29.11.2019 року у справі №914/2267/18 та від 29.01.2020 року у справі №916/922/19.

Крім того, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі господарські суди повинні враховувати положення Податкового кодексу України та фактичні дії як постачальника, так і покупця, щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.

В той же час, колегія суддів зазначає, що складення та реєстрація податкових накладних було здійснено не позивачем, а відповідачем як продавцем (постачальником) товару самостійно, на підставі оспорюваних позивачем первинних актів, що не може беззаперечно підтверджувати визнання позивачем договору поставки.

Щодо видаткових накладних № 14173 від 02.05.2019 року та № 14175 від 02.05.2019 року колегія суддів зазначає, що вони містять посилання на те, що від імені покупця за договором товар отримано ОСОБА_1 за довіреністю № 1 від 26.04.2019 року, копію якої матеріали справи не містять.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що загальні збори учасників товариства у 2019 році не приймали рішення про надання дозволу (погодження) на укладення директором ОСОБА_1 або будь-якою іншою посадовою особою договору поставки, не надавали погодження на його укладення у жодний інший спосіб, а також не видавало довіреність яка б уповноважувала ОСОБА_1 або будь-яку іншу посадову особу на укладення договору, сума якого перевищує 200 000,00 (двісті тисяч) гривень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Колегія суддів також зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що позивачем долучено до матеріалів справи копії внутрішнього журналу обліку продукції, отриманої та списаної ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» та матеріальних відомостей, за період із 2018 року до листопада 2020 року, серед якої не фігурують такі рідини, як Дерозал 500 SC,KC (880 л); Майстер Пауер OD, МД (1180 л); Елюміс 105 0D, МД, 20л (100 л), які мали бути поставлені ПДТ «ЛНЗ» за договором поставки №Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року. (т.1, а.с. 168-171, 172-179).

Також позивачем надано Копію оборотно-сальдової відомості по рахунку 208 ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» за 01.04.2019 року - 22.12.2020 року, яка відображає залишки на початок та на кінець періоду та обороти за дебетом і кредитом за обраний період. (т.1, а.с. 181).

Зі змісту оборотно-сальдової відомості вбачається, що ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» не було сформовано ні дебету, ні кредиту по речовинам Дерозал 500 SC,KC (880 л); Майстер Пауер OD, МД (1180 л); Елюміс 105 0D, МД, 20л (100 л), які мали бути поставлені ПАТ «ЛНЗ» за договором поставки № Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року.

Крім того, в матеріалах справи наявна Довідка №01/1592-01/02, видана Центральним відділенням Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» у м. Одесі, де зазначається, що у ПАТ «МТБ БАНК» (код банку 328168) відкрито поточний рахунок ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» у національній валюті № НОМЕР_1 , і по вказаному рахунку обіг грошових коштів із контрагентом ПАТ «Лебединський насіннєвий завод» (Код ) за період з 01.04.2019 року по 22.12. 2020 року не відбувався. (т.1, а.с. 182).

Позивач також долучив до матеріалів справи довідку ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» №22/12-20 від 22.12.2020 року, відповідно до якої ТОВ «УКРЗЕРНО ТРЕЙД» не вступало в господарські відносини з ПАТ «ЛНЗ» - договір поставки не укладали та не вчиняли ніяких дій, які б могли підтвердити виконання цього договору, не отримували та ніколи не використовували в своїй діяльності препарати Дерозал 500 SC,KC ; Майстер Пауер OD, МД; Елюміс 105 OD, МД, 20л. (т.1, а.с. 183).

З врахуванням викладених вище експертних висновків, а також наданих сторонами доказів, здійснивши належне дослідження сукупності наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються спірної поставки за договором з урахуванням правил та критеріїв оцінки доказів визначених Господарським процесуальним кодексом України, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірний договір, в редакції, що надана відповідачем, ОСОБА_1 не підписував.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами".

Отже, встановивши, що ОСОБА_2 договір поставки №Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року не підписував, відповідно, істотні умови цього договору не погоджував, колегія суддів дійшла висновку, що у позивача було відсутнє волевиявлення на укладення спірного договору.

У постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/11079/17, від 02.04.2019 року у справі №904/2178/18 зазначається, що встановлення факту не підписання договору (підроблення підпису в договорі) контрагентом - юридичною особою ще не є безумовним приводом для визнання такого договору неукладеним. Якщо інша сторона доведе, що існують докази виконання договору «особою, що нібито його не підписувала».

Як зазначено вище, позивачем надано суду документи, що підтверджують відсутність виконання договору поставки №Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року.

Одночасно колегія суддів бере до уваги той факт, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів поставки товарів по спірному договору, що в свою чергу також свідчить про відсутність схвалення договору поставки №Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Як визначено статтею 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов`язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Законодавець у частинах першій та другій статті 4 ГПК України встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої та другої статті 5 ГПК України, здійснюючи правосудця, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

За приписами статей 15, 16 ЦК України, статті 20 ГК України способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Іншими словами, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19), а також, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (див. постанову від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Правовими підставами позову позивач визначив ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Договори можуть визнаватися недійсними в судовому порядку з підстав недодержання в момент їх вчинення вимог, установлених ст. 203 ЦК України.

Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

У постанові від 16.06.2020 року у справі №145/2047/16-ц Велика палата Верховного Суду зазначила, що якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Отже, колегія суддів зазначає, що як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відтак, колегія суддів наголошує, що з урахуванням предмета та підстав позову суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено.

У тому ж разі, якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц).

Ефективним у цьому випадку способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, слід вважати доведення викладених вище обставин у спорі про стягнення відповідних коштів за здійснення поставки на виконання спірного договору.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що по суті такий спір перебуває у провадженні суду, а саме справа № 873/126/20 (873/132/20), зокрема за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрзерно Трейд" про скасування рішення Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при Корпорації "Радник" від 16.09.2020 у третейській справі № 06/37-2020, яким ятягнуто з ТОВ "Укрзерно Трейд" на користь ПрАТ "Лебединський насіннєвий завод" грошові кошти в розмірі 2 437 891,18 грн., з яких: 1 662 214,44 грн. заборгованість за товар, отриманий по договору, 301 647,55 грн. - пеня за порушення строків виконання грошових зобов`язань по договору, 474 029,19 грн. - проценти річних та третейський збір в розмірі 13 689,46 грн.

Як вже було зазначено вище, ухвалою Верховного Суду від 17.02.2021 року зупинено провадження у справі № 873/126/20 (873/132/20) за апеляційною скаргою ТОВ "Укрзерно Трейд" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 року до закінчення розгляду Господарським судом Черкаської області справи № 925/1126/20 та набрання законної сили рішенням у справі № 925/1126/20.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у позові слід відмовити саме з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, а не з підстав невчинення (не підписання) правочину, який позивач просить визнати неукладеним.

При цьому слід зазначити, що правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у справі №145/2047/16-ц, має універсальний характер, незалежно від суб`єктного складу, предмета позову та характеру спірних правовідносин, а отже ця судова практика є релевантною до спірних правовідносин та цілком вірно була врахована місцевим господарським судом при вирішення даного спору.

Відповідно до п.п. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч.1, ч.4, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1, ч. 2, ст. 45 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» саме Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

Неодноразове ухвалення судових рішень, які суперечать одне одному, може створити ситуацію юридичної невизначеності, що спричинить зменшення довіри до судової системи, тоді як ця довіра є важливим елементом держави, що керується принципом верховенства права (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Вінчіч та інші проти Сербії», заява № 44698/06).Право на справедливий суд, визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), також пов`язане з вимогами єдиного застосування закону. Розбіжності в тлумаченні правових норм можуть сприйматися як невід`ємна риса судової системи, що складається з певної мережі судів. Тобто різні суди можуть дійти неоднакових, але водночас раціональних та обґрунтованих висновків стосовно подібного юридичного питання, з подібними фактичними обставинами. Однак за певних обставин суперечливі рішення національних судів, особливо найвищих інстанцій, можуть становити порушення вимоги щодо справедливого суду, яку сформульовано в пункті 1 статті 6 Конвенції. У цьому контексті треба проаналізувати: чи глибинні та довготривалі розбіжності в судовій практиці національних судів, чи національне право пропонує засоби для подолання таких розбіжностей, чи ці засоби застосовуються, і якщо застосовуються, то якими є наслідки (рішення ЄСПЛ у справі «Томіч та інші проти Чорногорії», заява № 18650/09, у справі «Шахін і Шахін проти Туреччини», заява № 13279/05).

На підстав вищенаведеного, з метою дотримання принципу юридичної визначеності та забезпечення єдності судової практики, колегія суддів при вирішенні даної справи виходить саме з вищевказаних висновків Великої палати.

При цьому, посилання скаржника на позиції Великої Палати Верховного Суду, яка вказувала наступне: «суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини», колегія суддів в даному випадку не може прийняти, оскільки зазначена правова позиція стосується права суду самостійного застосування правильної правової кваліфікації правовідносини, а не самостійного визначення предмету позову.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний договір є неукладеним однак позивачем обрано не ефективний спосіб захисту, що враховуючи чітко визначену правову позицію Верховного Суду, виключає можливість задоволення позовних вимог про визнання договору поставки №Д-ВА-19-01012 від 26.04.2019 року неукладеним.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРЗЕРНО ТРЕЙД" на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2022 року у справі №925/1126/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 24.11.2022 року у справі № 925/1126/20 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/1126/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 22.03.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко