ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2023 р. Справа№ 910/21790/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ходаківської І.П.

суддів: Корсака В.А.

Демидової А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги

Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»

на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2022

у справі № 910/21790/21 (суддя В.П. Босий)

за позовом Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк»

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Тех Системс»

про стягнення 11 937,00 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2021 року Міністерство оборони України звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» про стягнення 11 937,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Тех Систем» своїх зобов`язань за договором про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) №286/2/18/109 від 20.09.2018, у відповідача виникло зобов`язання сплатити позивачу грошову суму відповідно до умов гарантії №5073-0918/PRG5.1v від 19.09.2018.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі №910/21790/21 позов задоволено та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на користь Міністерства оборони України суму банківської гарантії у розмірі 11 937 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 2270 грн 00 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що факт прострочення виконання ТОВ «Тех Системс» зобов`язання з поставки товару за договором про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 20.09.2018 №286/2/18/109 встановлено в рішенні господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі №910/15164/19, у зв`язку з чим з товариства на користь позивача стягнуто штрафні санкції.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі №910/21790/21 як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального (ст.ст. 216, 217, 220, 221, 230 ГК України, ст.ст. 610, 611, 612-614, 616 ЦК України ) та процесуального прав (ст.ст. 162, ч. 5 ст. 236, ч. 4 ст. 238 ГПК України), ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що стягнення з ТОВ «Тех Системс» штрафних санкцій є фактом повторного притягнення постачальника до цивільно-правової відповідальності за порушення умов договору поставки від 20.09.2018 № 286/2/18/109. Зміст вимоги Міноборони України не відповідає умовам спірної банківської гарантії, а з повторною вимогою позивач до банку не звертався.

Позиції інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» у справі № 910/21790/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/21790/21 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Айбокс Банк» на рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2022 до надходження матеріалів із суду першої інстанції.

26.12.2022 матеріали справи № 910/21790/21 господарському суді міста Києва надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/124/23 від 11.01.2023 у справі № 910/21790/21 призначено повторний автоматизований розподіл.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2023 у зв`язку із перебуванням судді Владимиренко С.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, справу № 910/21790/21 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Корсак В.А., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 за клопотанням Приватного акціонерному товариству "Айбокс Банк" поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2022, відкрито апеляційне провадження у справі №910/21790/21, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (ст. 270 ГПК України).

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) від 20.09.2018 №286/2/18/10, укладеного між Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД» (після зміни найменування - ТОВ «Тех Системс»), останнє взяло на себе зобов`язання у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (Ванни, 5 найменувань, ящик-ноші та візок): 1. Ванна пересувна; 2. Ванни для миття посуду односекційні; 3. Ванни для миття посуду двосекційні 1200*600*850; 4. Ванни для миття посуду двосекційні 1400*700*800; 5. Ванни для миття посуду трьохсекційні; 6. Ящик-ноші для м`яса; 7. Візок для підвезення їжі та збирання посуду, зазначений у специфікації, а замовник - забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

Пунктом 1.2 сторонами договору встановлено, що ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, за якою загальна вартість товару становить 238 740,00 грн, строк постачання - до 04.11.2018 включно.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що постачальник повинен поставити замовнику товар якість, маркування, тара та упаковка якого відповідає вимогам чинних стандартів (ТУ У 27.5-2:2018) і в установленому порядку буде підтверджена такими документами: інструкція з експлуатації та гарантійний талон, сканований гарантійний лист виробника та/або постачальника, що посвідчує якість та відповідність товару технічним та якісним вимогам замовника, декларація про відповідність технічним регламентам (для холодильного та технологічного обладнання).

За положеннями п.п. 5.1, 5.2 договору товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною договору. Місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.

Згідно з рознарядкою Міністерства оборони України за специфікацією (додаток 12.1.1 до Договору) сторонами договору погоджено місця постачання товару та терміни такого постачання - до 04.11.2018 включно.

На виконання умов договору ТОВ «Тех Системс» поставлено, а позивачем - прийнято товар на загальну суму 238 740,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №731 від 18.12.2018 , №732 від 18.12.2018, №733 від 18.12.2019 та актами приймання-передачі №1202 від 18.12.2018, 1204 від 18.12.2018, №1206 від 18.12.2018.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі №910/15164/19 встановлено факт прострочення виконання ТОВ «Тех Системс» своїх зобов`язань з поставки товару за договором, у зв`язку з чим з останнього стягнуто на користь позивача штрафні санкції.

З метою забезпечення виконання ТОВ «Тех Системс» умов зазначеного вище договору, ПрАТ "Айбокс Банк" 19.09.2018 видано гарантію №5073-0918/PRG5.1v, за якою відповідач зобов`язався сплатити на користь бенефіціара (Міністерству оборони України) суму, що складає 11 937,00 грн. після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал - ТОВ «Тех Системс» не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.

Зобов`язання гаранта припиняються у разі: сплати бенефіціару суми гарантії; закінчення строку, на який видано гарантію; відмови бенефіціара від своїх прав за гарантією. Ця гарантія діє з моменту її видання та по 01.02.2019 включно.

У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Тех Системс» своїх зобов`язань за укладеним з позивачем договором поставки, Міноборони України звернулося до відповідача з вимогою №286/6/7054 від 26.12.2018, про перерахування коштів банківської гарантії у розмірі 11 937,00 грн.

За результатами розгляду вимоги позивача відповідачем було відмовлено бенефіціарові у її задоволенні з підстав її підписання неуповноваженою особою, а також не долучення документів, що підтверджують обставини настання гарантійного випадку.

Вказані обставини і стали підставою для звернення Міністерством оборони України з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Згідно зі статтею 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За умовами частини першої та другої статті 561 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Отже, гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до статті 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Зі змісту наведених положень законодавства слідує, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умов порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (частина перша статті 565 Цивільного кодексу України).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 дійшла висновку, що відповідно до статей 560, 563, 565 ЦК України обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Верховний Суд у вказаній справі зазначив, що при вирішенні спору про існування гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить в першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

Частини третьою розділу І Положення «Про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах» затвердженого постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 41/10321 терміни в цьому положенні вживаються у такому значенні, зокрема: вимога - це лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту; гарантійний випадок - це одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин; належне представлення - це представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контр гарантіями.

Відповідно до частин першої та другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України (стаття 663 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Враховуючи те, що своєчасність поставки товару постачальником є критерієм належності виконання зобов`язання з поставки товару, то пропущення постачальником встановленого в договорі строку поставки товару буде свідчити про порушенням зобов`язання з поставки товару.

За загальними умовами виконання зобов`язання, що містяться у статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Матеріалами справи підтверджено, що факт невиконання ТОВ «Тех Системс» умов договору № 286/2/18/109 забезпеченого гарантією, в частині дотримання строків поставки товару, встановлено у рішенні господарського суду міста Києва від 26.12.2019 у справі № 910/15164/19.

Доказів зворотного, тобто здійснення належної поставки передбаченого зазначеним вище договором товару у визначений ним строк, сторонами надано не було.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає доведеним порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Відповідно до умов договору банківської гарантії Банк безвідклично та безумовно зобов`язався виплатити бенефіціару 11 937,00 грн після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.

Таким чином, в даному випадку наявні правові підстави для отримання Міністерство оборони України суми банківської гарантії від 19.09.2018 №5073-0918/PRG5.1v, в розмірі 11 937,00 грн.

Зобов`язання гаранта припиняються у разі: сплати бенефіціару суми гарантії; закінчення строку, на який видано гарантію; відмови бенефіціара від своїх прав за гарантією. Ця гарантія діє з моменту її видання та по 01.02.2019 включно.

При цьому матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку із порушенням ТОВ «Тех Системс» умов договору щодо строку поставки позивач звернувся до відповідача з вимогою №286/6/7054 від 26.12.2018 про сплату банківської гарантії у розмірі 11 937,00 грн.

За результатами розгляду вимоги позивача №286/6/7054 від 26.12.2018, відповідачем було відмовлено бенефіціарові у її задоволенні, оскільки вимогу підписано неуповноваженою особою, а також позивачем не було долучено документів, що підтверджують обставини настання гарантійного випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Згідно з ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Пунктом 1 глави 2 розділу III Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах встановлено, що у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).

В п. 2 розділу І Положення визначено, що безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

При цьому, як вірно враховано судом, банківська гарантія №5073-0918/PRG5.1v від 19.09.2018 не містить застережень щодо змісту вимоги та доданих до неї документів.

Повноваження особи, яка її підписала підтверджувались відповідною довіреністю, у разі сумнівів у правомірності якої Банк був не позбавлений права витребувати її оригінал у заявника.

До того ж, з огляду на те, що Банк було повідомлено про виникнення зобов`язання з виплати спірної гарантії, посилання скаржника на те, що довіреність на особу, яка підписала письмову вимогу, не завірена належним чином, в даному випадку не приймається до уваги, оскільки згадана обставина не скасовує права Міноборони України за встановлених обставин отримати виплату за даною гарантією в судовому порядку за відсутності передбаченого законом обов`язкового позасудового порядку врегулювання цього спору.

В частині посилання скаржника на ст. 48 Бюджетного кодексу України та те, що договір від 20.09.2018 № 268/2/18/109 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) не було зареєстровано в органах Державного казначейства України, апеляційний господарський суд зазначає, що Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, а також питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства (стаття 1 БК України)

Відповідно до пункту 7 статті 2 БК України бюджетне зобов`язання - це будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

В той же час, спірні правовідносини між сторонами у даній справі є не бюджетними, а господарськими (цивільними), які відповідно до частини 1 статті 1 ЦК України засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України, а відтак, таке посилання є безпідставним та не спростовує зобов`язання відповідача сплатити суму банківської гарантії.

При цьому, спірною гарантією чітко визначено розмір виплати за нею, а відтак, посилання скаржника на безпідставне визначення позивачем суми стягнення є необґрунтованим.

В той же час, як вірно визначено місцевим господарським судом, стягнення за банківською гарантією у разі настання визначених в ній обставин, не є подвійним притягненням до цивільно-правової відповідальності за порушення умов договору від 20.09.2018 № 286/2/18/109, оскільки банківська гарантія та господарські санкції мають різну правову природу та не належать до одного виду відповідальності, а отже, стягнення коштів як неустойки та окремо як банківської гарантії не є порушенням статті 61 Конституції України.

З урахуванням зазначеного вище, правомірним є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2020 №4241/03, §54, ЄСПЛ) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за результатами розгляду апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "АЙБОКС БАНК" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі №910/21790/21 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "АЙБОКС БАНК".

Поновити дію рішення господарського суду міста Києва від 12.10.2022 у справі №910/21790/21.

Матеріали справи № 910/21790/21 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська

Судді В.А. Корсак

А.М. Демидова