ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року Справа № 915/1904/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., за участі секретаря судового засідання Матвєєвої А.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Управління каналів річки Інгулець (57301, Миколаївська область, м. Снігурівка, вул. Центральна, 196, , електронна пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРО ТРАСТ" (54002, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 108/7, )

про: стягнення заборгованості,

за участі представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

в с т а н о в и в:

30.12.2021 Управління каналів річки Інгулець звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №09/1549 від 22.12.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРО ТРАСТ" заборгованості за договором про надання послуг від 25.05.2021 № 136 в сумі 1095100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не розрахувався за надані послуги, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення основного боргу.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021, справі присвоєно єдиний унікальний номер 915/1904/21 та визначено головуючим у справі суддю Ржепецького В.О.

Ухвалою суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 07 лютого 2022 року о 10:20. Судом встановлено сторонам процесуальні строки для подання суду заяв по суті справи.

07.02.2022 судом постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09 березня 2022 року об 10:20 год.

Судове засідання у справі, призначене на 09 березня 2022 року об 10:20год, не відбулося у зв`язку з обставинами, які зумовили загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах військової агресії Російської Федерації проти України.

25.07.2022 відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 було відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 24.02.2022, який на даний час продовжено до 20 травня 2023 включно.

Ухвалою від 20.01.2023 суд продовжив строк підготовчого провадження у справі на 30 днів, підготовче засідання у справі призначено на 15 лютого 2023 року об 11:00 год.

15.02.2022 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 10 березня 2023 року о 10:20 год.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи (п. 10 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону)

Ухвали суду від 10.01.2022, від 07.02.2022, від 20.01.2023 та від 15.02.2023 були надіслани на адресу відповідача, яка вказана позивачем та зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРО ТРАСТ": 54002, м.Миколаїв, вул.Мала Морська, буд.108/7 та повернуто поштовим відділенням до суду з відміткою про причини повернення: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

Таким чином, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною адресою і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали суду про відкриття провадження у справі відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України".

Відповідач своїм правом у визначений судом строк на подання відзиву на позов, оформленого згідно вимог ст. 165 ГПК України разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання.

Заявою від 27.02.2023 позивач просить суд розглядати справу без участі представника позивача, за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

25.05.2021 між Управлінням каналів річки Інгулець (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАГРО ТРАСТ" (далі - Замовник), укладено договір про надання послуг №136 (далі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору встановлено, що даний договір передбачає умови та порядок надання послуг, пов`язаних із забором води (перекачування води водокористувачам у маловодні регіони) та вилучення води з водних об`єктів (канали державної міжгосподарської меліоративної мережі, системи закритого типу) із використанням водозабірних споруд Виконавця для поливу сільгоспкультур на богарних землях Замовником, протягом поливного сезону 2021 року, а також розрахунків за надані послуги.

Виконавець зобов`язується надавати послуги, пов`язані із забором води, згідно з планом поливу (Додаток №3) в обсягах, які забезпечені:

- бюджетним фінансуванням на оплату електроенергії та витрат, пов`язаних з експлуатацією об`єктів водогосподарсько-меліоративного комплексу, що буде використана головними державними насосними станціями для переміщення води до точки водовиділу;

- коштами, отриманими від водокористувачів в частині оплати витрат на електроенергію та витрат, пов`язаних з експлуатацією об`єктів водогосподарсько-меліоративного комплексу (п.2.1.1 Договору).

За умовами п. 2.2.3. Договору замовник зобов`язаний своєчасно, згідно умов даного договору, оплачувати Виконавцю вартість послуг, пов`язаних із забором води, згідно замовлених обсягів води.

Замовник щомісячно сплачує аванс в розмірі 60% вартості запланованого обсягу послуг, пов`язаних із забором води за наступний місяць не пізніше ніж за 3 доби до початку місяця (п.4.3 Договору).

До 10 числа поточного місяця Замовником здійснюється остаточний розрахунок за надані послуги, пов`язані із забором води за попередній місяць (п.4.4 Договору).

Згідно п. 4.5. Договору підставою для платежів за фактично забрані Замовником обсяги води на полив зрошувальних земель є двосторонній акт забору обсягів води або рахунок Виконавця, складений згідно договірної ціни (у разі зміни вартості послуг, пов`язаних із забором води складається згідно укладеної додаткової угоди) на підставі двостороннього акта забору обсягів води.

Відповідно до п.7.1. Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків до повного виконання ними своїх зобов`язань.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що за липень - вересень 2021 року сторонами Договору були підписані акти про надання послуг (забору обсягів води) (а.с. 22-24) в загальному об`ємі 654,5 тис.м3 води за ціною 1880 грн (ціна 1 тис.м3 води на загальну суму 1230460,00 грн.

Позивачем були виставлені відповідачу щомісячні рахунки на оплату наданих по Договору послуг на загальну суму 1230460,00 грн, а саме:

- рахунок №290 від 03.08.2021 за липень 2021 року на суму 135360,00 грн,

- рахунок №387 від 03.09.2021 за серпень 2021 року на суму 775312,00 грн,

- рахунок №461 від 05.10.2021 за вересень 2021 року на суму 319788,00 грн.

Відповідачем зобов`язання щодо оплати наданих послуг виконано частково в сумі 135360,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача (а.с.25).

На адресу відповідача позивачем надіслано претензію №07/1384 від 10.11.2021 щодо оплати боргу по Договору в сумі 1095100,00 грн, яка, за твердженням позивача, залишилась без відповіді та задоволення.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як виконавця, до відповідача, як замовника, про стягнення заборгованості за надані послуги за укладеним між сторонами договором.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні даного спору судом враховано наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за надані послуги закон покладає на замовника.

З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останній, всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не сплатив залишок заборгованості за надані у липні - вересні 2021 року послуги, пов`язані із забором води, по договору №136 від 25.05.2021, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 1095100,00 грн.

З зазначеного витікає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 1095100,00 грн.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача 16426,50 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАГРО ТРАСТ" (54002, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 108/7, ) на користь Управління каналів річки Інгулець (57301, Миколаївська область, м. Снігурівка, вул. Центральна, 196, , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1) заборгованість за Договором №136 від 25.05.2021 за липень-вересень 2021 року в сумі 1095100,00 грн та витрати по сплаті судового збору за подання позову в сумі 16436,50 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4.Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

5.Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

позивач: Управління каналів річки Інгулець (57301, Миколаївська область, м. Снігурівка, вул. Центральна, 196, , електронна пошта - ІНФОРМАЦІЯ_1),

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАГРО ТРАСТ" (54002, м. Миколаїв, вул. Мала Морська, буд. 108/7, ).

Повний текст судового рішення складено та підписано судом 17.03.2023.

Суддя В.О.Ржепецький