ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 921/65/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратова І.Д. - головуючий, судді - Вронська Г.О., Губенко Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Коровай Л.В.;

за участю представників учасників справи:

позивача - Степанов В.В. (адвокат),

відповідача - Гурин В.А. (адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Тернопільської області

(суддя - Боровець Я.Я.)

від 14.12.2020

та постанову Західного апеляційного господарського суду

(головуючий - Плотніцький Б.Д., судді - Мирутенко О.Л., Скрипчук О.С.)

від 04.08.2021

у справі за позовом ОСОБА_1

до Відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш"

про визнання недійсним рішення Спостережної ради від 27.01.2017 (з урахуванням заяви про зміну підстав позову),

Короткий зміст позовних вимог та заперечень

1. У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом (з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 14.09.2020) до Відкритого акціонерного товариства "Чортківський завод "Агромаш" (далі - Товариство) про визнання недійсним рішення Спостережної ради від 27.01.2017.

2. Позов обґрунтований таким:

- Спостережна рада Товариства незаконно затвердила бюлетені для голосування на порядку денному загальних зборів акціонерів від 31.01.2017, а саме №31 та №32, порушуючи частину дев`яту статті 42 Закону України "Про акціонерні товариства", оскільки зазначені бюлетені фактично зняли з голосування питання № 11 та №12 порядку денного;

- повноваження Спостережної ради на момент ухвалення спірного рішення були припинені, оскільки закінчився строк, на який її обирали. Статутом (пункт 9.2) та Положенням про Спостережну раду (пункт 2.1) Товариства встановлено, що члени Спостережної ради обираються на 2 роки. Члени Спостережної ради були обрані 23.01.2004, а отже строк їх повноважень сплив ще 23.01.2006;

- такий орган, як "спостережна рада" Товариства, усунений як обов`язковий орган акціонерного товариства ще з 22.06.2007, а саме з дня набрання чинності нової редакції статті 46 Закону України "Про господарські товариства", якою такий орган як Спостережна рада вже не визначається як законодавчо встановлений орган товариства;

- з 22.06.2007 відповідач не мав права керуватися своїм статутом в тій його частині, що стосувалася Спостережної ради, оскільки вона вже суперечила розділу III Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України в зв`язку з прийняттям Цивільного кодексу України" (далі - Закон 997-V). Більше того Спостережна рада вже не наділялася законом повноваженнями скликати збори Товариства та затверджувати інші документи та бюлетні, необхідних для прийняття рішень зборами та з організаційних питань їх проведень;

- відповідно до статуту Товариства Спостережна рада складається з акціонерів товариства або їх представників, однак станом на час прийняття оскаржуваного рішення 4 члени Спостережної ради не були акціонерами Товариства, а тому не було кворуму для їх засідання відповідно до пункту 9.8 статуту та положення;

- Спостережна рада прийняла рішення з перевищенням своїх повноважень, оскільки Законом України "Про акціонерні товариства" не передбачено право Спостережної ради приймати рішення про скликання зборів акціонерів та затверджувати (приймати інші рішення) з процедурних питань проведення зборів, адже такі повноваження належать до виключної компетенції наглядової ради, а не Спостережної ради.

3. Відповідач у відзиві на позов заперечував проти вимог позовної заяви з огляду на таке:

- склад Спостережної ради Товариства, визначений рішенням загальних зборів акціонерів від 23.01.2004, був повноважним станом на 27.01.2017, оскільки він не переобирався зборами акціонерів, як цього вимагає закон і статут Товариства;

- рішення приймала не наглядова рада, а Спостережна рада, оскільки статут Товариства не був приведений у відповідність до вимог зміненого законодавства по причині блокування вирішення цього питання з боку групи акціонерів, у яку входить і позивачка, тоді як вирішення питання потребує голосів акціонерів Товариства;

- Спостережна рада Товариства, приймаючи рішення, оформлені протоколом від 27.01.2017 діяла в межах повноважень, наданих статутом Товариства та відповідно до вимог чинного законодавства.

Фактичні обставини справи, установлені судами

4. ОСОБА_1 є акціонером Товариства.

5. 23.01.2004 відбулись загальні збори акціонерів Товариства, які оформлені протоколом зборів № 1, на яких було прийнято рішення затвердити Спостережну раду ВАТ в такому складі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (четверте питання порядку денного).

6. 23.12.2016 відбулося засідання правління Товариства, на якому вирішили звернутися до Спостережної ради заводу з пропозицією винести рішення про скликання позачергових загальних зборів акціонерів на 31.01.2017; затвердити проект порядку денного позачергових загальних зборів акціонерів і передати на розгляд Спостережної ради; підготувати проекти рішень позачергових загальних зборів акціонерів.

7. 26.12.2016 відбулося засідання Спостережної ради Товариства, на якому затверджено проекти рішень з питань порядку денного позачергових загальних зборів акціонерів Товариства, призначених на 31.01.2017, що підтверджується додатком до протоколу від 26.12.2016.

8. 27.01.2017 відбулося засідання Спостережної ради Товариства, яке оформлено протоколом. На засіданні прийнято рішення затвердити текст та форми бюлетенів для голосування по питанню 10 в новій редакції та бюлетені 11 і 12 для кумулятивного голосування і бюлетені 31 та 32.

Відповідно до бюлетеня № 11 для голосування на позачергових загальних зборах акціонерів Товариства питання, винесене на голосування № 11 "Про обрання членів наглядової (Спостережної) ради Товариства".

Згідно з бюлетенем № 12 для голосування на позачергових загальних зборах акціонерів Товариства питання, винесене на голосування № 12 "Про обрання членів ревізійної комісії Товариства".

Відповідно до бюлетеня № 31 для голосування на позачергових загальних зборах акціонерів Товариства питання, винесене на голосування № 11 "Про обрання членів наглядової (Спостережної) ради Товариства", проект рішення "в зв`язку із невідкликанням Спостережної ради та не затвердженням нових установчих документів новий склад наглядової (Спостережної) ради не обирати".

Згідно з бюлетенем № 32 для голосування на позачергових загальних зборах акціонерів Товариства питання, винесене на голосування № 12 "Про обрання членів ревізійної комісії Товариства", проект рішення "в зв`язку із невідкликанням Спостережної ради та не затвердженням нових установчих документів новий склад наглядової (Спостережної) ради не обирати".

9. 31.01.2017 відбулися позачергові загальні збори акціонерів Товариства, які оформлені відповідним протоколом, на яких прийнято, зокрема, такі рішення:

- по 11 питанню порядку денного: "Про обрання членів наглядової ради Товариства"; голосування проводилося бюлетенем № 31, рішення прийнято;

- по 12 питанню порядку денного: "Про обрання членів ревізійної комісії Товариства"; голосування проводилося бюлетенем № 32, рішення прийнято.

Указані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

10. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2020, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2021, у задоволенні позову відмовлено.

11. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що:

- відповідно до постанови Верховного Суду від 31.07.2019 у справі 921/346/16-г/14 терміни "спостережна рада" та "наглядова рада" позначають один і той же орган, який здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства;

- те, що Товариство не привело положення свого статуту у відповідність до законодавства щодо зміни найменування цього органу управління, не свідчить про відсутність у відповідача зазначеного органу управління;

- для належного виконання покладених на Спостережну раду функцій по захисту інтересів акціонерів, повноваження її членів припиняються не за збігом терміну, на який вони обирались, а їх переобранням у встановленому порядку уповноваженим органом Товариства;

- склад Спостережної ради Товариства, визначений рішенням загальних зборів акціонерів від 23.01.2004, був повноважним станом на 27.01.2017, тому що повноваження членів Спостережної ради у Товаристві припиняються їх переобранням загальними зборами акціонерів, оскільки статутом Товариства не передбачено іншого;

- відповідно до статті 53 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин станом на 27.01.2017) Спостережна рада Товариства мала право і повноваження 27.01.2017 проводити засідання та приймати рішення з підготовки, скликання і проведення загальних зборів Товариства;

- чинне законодавство не забороняє по окремих питаннях мати декілька проектів рішень і бюлетенів.

12. Суд апеляційної інстанції також виходив з того, що при вирішенні спорів можуть не братися до уваги окремі положення статуту Товариства в частині, наприклад, формування, діяльності чи компетенції Спостережної ради (в разі їх суперечності чинному законодавству), однак твердження скаржниці загалом про відсутність будь-яких повноважень у Спостережної ради відповідача є безпідставним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та підстава (підстави) відкриття касаційного провадження. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та викладені у відзиві на касаційну скаргу. Рух справи

13. 06.09.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

14. Скаржниця визначає підставами касаційного оскарження судових рішень пункти 2, 3 та 4 частини другої статті 287 ГПК України.

15. В обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що необхідно відступити від висновку:

- щодо застосування норм статей 116, 160, 167 ЦК України, статті 89 ГК України, пунктів 2, 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства", статей 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства", статей 32, 33, 17, 51, 52, 53, 55, 57 Закону України "Про акціонерні товариства", викладеного у пункті 5.2.5 постанови Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 921/346/16-г/14 (терміни "спостережна рада" та "наглядова рада" позначають один і той же орган, який здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства), оскільки на думку скаржниці, такий орган як Спостережна рада і наглядова рада не можуть вважатися однорідними (тотожними) органами з однаковими повноваженнями і не може застосовуватися презумпція рішення такого органу як Спостережна рада;

- викладеного у пункті 41 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.10.2008 та пункті 2.31 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4. Ці висновки не давалися в роз`яснення норм Закону України "Про акціонерні товариства", а стосувалися іншого закону, зокрема, Закону України "Про господарські товариства", який не був чинним на час виникнення цих правовідносин. Правові відносини сторін виникли вже під час дії Закону України "Про акціонерні товариства".

16. В обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржниця зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, зокрема:

- пункту 2 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" в сукупності з підпунктом 27 пункту 6 розділу 1 Закон № 997-V (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення Спостережної ради);

- частини першої статті 1, статей 35, 37, 40, 43, 51-53, 55, частини 5 статті 47, пунктів 2, 4, 5 розділу ХVІІ (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України "Про акціонерні товариства";

- норм Закону України "Про господарськи товариства" у правовідносинах, які відбувалися після вступу в дію Закону України "Про акціонерні товариства" та щодо можливості виконування обов`язків членів Спостережної ради, наглядової ради громадянами (фізичними особами), які не є акціонерами товариства або уповноваженими особами акціонера акціонерного товариства.

17. Також підставою касаційного оскарження скаржниця визначає пункт 4 частини другої статті 287 ГПК України у поєднанні з пунктом 4 частини 3 статті 310 цього Кодексу, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи на підставі недопустимих доказів і на припущеннях, зокрема, щодо можливості застосувати бюлетені № 31 та № 32 для голосування на зборах.

18. Верховний Суд ухвалою від 09.12.2021 відкрив касаційне провадження у справі та зупинив його до перегляду судовою палатою для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судових рішень у справі № 921/67/19.

19. 05.01.2022 Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити касаційну скаргу без задоволенні, а рішення судів - без змін.

20. Відзив мотивовано таким:

- скаржниця не навела норм закону, які б унеможливлювали внесення Спостережною радою питань, зазначених у бюлетенях № 31, 32 (не обирати новий склад наглядової (Спостережної) ради і ревізійної комісії); такі бюлетені підготували для уникнення необхідності оголошення технічної перерви, у разі, якщо збори не погодять попередні питання;

- Спостережна рада продовжує реалізувати свої повноваження до моменту її переобрання загальними зборами на підставі статті 33 Закону України "Про акціонерні товариства";

- повноваження членів Спостережної ради припиняються не автоматично після втрати ними статусу акціонерів Товариства, а їх переобранням у встановленому законом порядку;

- відсутнє обґрунтування, яким чином обраний скаржницею спосіб захисту призведе до захисту порушених прав.

21. 26.01.2023 Верховний Суд поновив провадження у справі і призначив до розгляду касаційну скаргу.

22. 17.02.2023 до Верховного Суду надійшли пояснення скаржниці, в яких вона зазначає, що позовні вимоги ґрунтувалися не тільки на підставі нелегітимності Спостережної ради, що розглядав Верховний Суд у справі № 921/67/19, а й порушення законодавства щодо порядку затвердження бюлетенів (№ 31, 32) стосовно рішень, які не було включено до порядку денного.

23. 20.02.2023 Товариство подало пояснення з урахуванням ухваленої Верховним Судом постанови у справі № 921/67/19, в яких цитує висновки суду та зазначає про необхідність їх врахування.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосоване законодавство

24. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини перша, друга статті 300 ГПК України).

25. Щодо оскарження рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд виходить з такого.

26. Заявниця зазначає про необхідність відступу від висновку, викладеного у пункті 5.2.5. постанови Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 921/346/16-г/14 (щодо позначення термінами "спостережна рада" та "наглядова рада" органу, який здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства), оскільки (І) існує окрема думка судді у справі № 921/320/16-г/18; (ІІ) у справі № 921/346/16-г/14 детально не досліджувалося повноважність членів наглядової ради.

27. Крім того, скаржниця вказує про відсутність висновку щодо необхідності приведення статуту Товариства до вимог закону, конкуренції положень статуту і норм закону; можливості застосування норм ЦК України, ГК України та Закону України "Про господарські товариства" після набрання чинності Закону України "Про акціонерні товариства"; можливості виконання обов`язків членів наглядової або Спостережної ради особами, які не є акціонерами товариства.

28. Після відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду зробив правові висновки щодо Спостережної ради Товариства та її діяльності у подібних правовідносинах. Зокрема, на думку суду касаційної інстанції, встановлені судами фактичні обставини (які є подібними з фактичними обставинами у справі, яка переглядається) не підтверджують порушення законодавства щодо діяльності Спостережної (наглядової) ради.

29. Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 22.12.2022 у справі № 921/67/19 зробив такі висновки:

- зміни, що були внесені до Закону України "Про господарські товариства" згідно з підпунктом 27 пункту 6 розділу І Закону України № 997-V, не передбачали створення в акціонерному товаристві такого нового органу як "наглядова рада", не передбачали зміни функцій такого органу, а стосувалися виключно зміни назви такого вже створеного органу акціонерного товариства як "спостережна рада" на "наглядову раду", його компетенція та сутнісна природа ні в чому не змінилися. Отже, жодної функціональної різниці між "спостережною радою" та "наглядовою радою" акціонерного товариства не існує - в усіх випадках йдеться про суто термінологічні розбіжності, які поступово уніфікуються в міру розвитку та удосконалення корпоративного законодавства України;

- за своїми основними функціональними завданнями, визначеними законодавством, чинним у період з 01.10.1991 до теперішнього часу, "спостережна рада" та "наглядова рада" є одним і тим же органом, який здійснює контроль за діяльністю виконавчого органу товариства та захист прав акціонерів";

- Закон України "Про акціонерні товариства" не передбачає утворення наглядової ради як нового органу в акціонерних товариствах, створених до набрання чинності цим Законом. Норми цього Закону передбачають лише утворення наглядової ради, як нового органу саме при заснуванні нового акціонерного товариства на установчих зборах такого акціонерного товариства. Акціонерні товариства, в яких вже утворений та існує орган, з такими ж функціями як у наглядової ради, такий орган повторно не створюється. Такі вже створені акціонерні товариства протягом двох років з дати набрання чинності цим законом мають привести свої статути та внутрішні положення у відповідність до норм цього закону, зокрема і в частині, що стосується наглядової ради товариства;

- та обставина, що відповідач не привів положення свого статуту у відповідність до законодавства щодо зміни найменування цього органу управління (зі "спостережної ради" на "наглядову раду") не свідчить про відсутність у відповідача такого органу управління (який здійснює захист інтересів акціонерів та контроль за діяльністю правління акціонерного товариства);

- ні Закон 997-V, ні Закон України «Про акціонерні товариства» не передбачають наслідків не приведення статуту та внутрішніх документів акціонерного товариства у відповідність до їх положень;

- Верховний Суд вважає, що доводи скаржниці щодо наявності окремої думки судді і не дослідження детально питання легітимності Спостережної ради в межах розгляду справи № 921/346/16-г/14 є необґрунтованими, недостатніми та не свідчать про існування необхідності відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 921/346/16-г/14 та від 15.07.2020 у справі № 921/320/16-г/18;

- виходячи з положень пункту "в" частини п`ятої, частини шостої статті 41 Закону України "Про господарські товариства" слід зазначити, що повноваження раніше обраних членів Спостережної (наглядової) ради згідно з положеннями цього закону припинялися лише у разі їх відкликання та / або переобрання нових членів цього органу за рішенням загальних зборів акціонерів товариства. Отже, повноваження членів Спостережної ради не припинялися за збігом терміну, на який вони обиралися, про що правильно зазначили суди попередніх інстанцій;

- згідно із Законом України "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній станом на 08.02.2016) вирішення питань, що стосуються припинення повноважень та / або обрання членів наглядової ради, належить до виключної компетенції загальних зборів акціонерів. Тобто рішення про припинення повноважень та / або обрання членів наглядової ради приймається виключно загальними зборами акціонерів на річних зборах і не рідше раз на три роки;

- Закон України "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній станом на 08.02.2016 - дату прийняття спірних у цій справі рішень) не містив норми, які б визначали строк повноважень членів наглядової ради. Норми цього Закону, які визначали строк повноважень членів наглядової ради, набрали чинності після 08.02.2016, тобто після прийняття наглядовою радою відповідача спірних рішень;

- норма Закону України "Про акціонерні товариства" щодо трирічного строку повноважень членів наглядової ради, закріплена у частині першій статті 53 цього Закону, набула чинності з 01.05.2018;

- аналіз положень Закону України "Про акціонерні товариства" загалом, та положень пункту 3 частини другої статті 52 і частини восьмої статті 53 цього Закону зокрема, свідчить про те, що члени наглядової ради можуть приймати рішення про скликання чергових або позачергових загальних зборів акціонерів незалежно від того, які питання виносяться на вирішення загальних зборів;

- проаналізувавши законодавство, чинне у період з 23.01.2004 (дата прийняття загальними зборами акціонерів відповідача рішення про обрання членів Спостережної ради) до 08.02.2016 (дата прийняття спірних рішень), Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що чинне у зазначений період законодавство (ні Закон України "Про господарські товариства", ні Закон України "Про акціонерні товариства"), та статут відповідача не містили норм та вимог щодо обов`язкового припинення членства у Спостережній (наглядовій) раді акціонерного товариства у разі відчуження акціонером - членом наглядової ради, акціонером, представник якого є членом наглядової ради, або акціонером, який входить до складу групи акціонерів, представник якої є членом наглядової ради, належних таким акціонерам акцій.

Отже, втрата членом Спостережної (наглядової) ради статусу акціонера товариства не є підставою для припинення повноважень члена Спостережної (наглядової) ради;

- проаналізувавши частину п`яту статті 47 Закону України "Про акціонерні товариства", Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що ця норма передбачає лише встановлення факту існування інтересу акціонерного товариства, однак жодним чином не покладає на Спостережну (наглядову) раду обов`язку викладення у відповідному рішенні обґрунтування (мотивів), в чому полягав такий інтерес товариства скликати позачергові збори.

30. Правовідносини у справі № 921/67/19 є подібними до правовідносин у справі, що переглядається. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин є однаковим. Редакція досліджуваних статтей Закону України "Про акціонерні товариства" (станом на 08.02.2016) у справі № 921/67/19 відповідає редакції таких норм на момент ухвалення оскаржуваного у цій справі рішення Спостережної ради (27.01.2017).

31. У справі № 921/67/19, як і у справі, що переглядається, в задоволенні позову про визнання недійсними рішень Спостережної ради відмовлено повністю з тих підстав, що позивач не довів обставини, які б свідчили про порушення Спостережною радою Товариства статті 46 Закону України "Про господарські товариства", Прикінцевих положень Закону 997-V, статтей 32, 33, 53 Закону України "Про акціонерні товариства".

32. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 296 ГПК України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

33. З огляду на те, що наразі існує висновок Верховного Суду щодо застосування положень статей 36, пункту "в" частини п`ятої, частини шостої статті 41, статті 46 Закону України "Про господарські товариства", пункту 2 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України № 997-V, статтей 33, 47, 51, 52, 53, 57 пунктів 2, 5 розділу XVII Прикінцевих та перехідні положень Закону України «Про акціонерні товариства», статті 160 ЦК України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин) у подібних правовідносинах і здійснене судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі правозастосування повністю відповідає такому висновку, Верховний Суд не вбачає підстав для подальшого розгляду касаційної скарги у цій частині і доходить висновку про закриття касаційного провадження з підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

34. Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від вказаних висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 22.12.2022 у справі № 921/67/19 (скаржницею наведено фактично однакові підстави для відступу у справі №921/67/19 та справі, яка переглядається). Відповідно і підстав для відступу від висновку, викладеного у пункті 5.2.5. постанови Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 921/346/16-г/14 також не вбачається.

35. Посилання скаржниці на постанову пленуму Вищого господарського суду України є необґрунтованим, оскільки згідно з нормами чинного ГПК України висновки Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики та не є обов`язковими для врахування при застосуванні судами норм права.

36. Щодо оскарження рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

37. Скаржниця зазначає, що обставини справи встановлено на недопустимих доказах, якими, на переконання заявниці, є припущення судів попередніх інстанцій про необхідність затвердження бюлетенів № 31, 32 щоб уникнути ситуації, яка відбулася на попередніх зборах 2016 року, майже за рік до зборів 2017 року (оголошення перерви у зборах акціонерів Товариства).

38. Відповідно до статті 43 Закону України "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній станом на 27.01.2017) голосування на загальних зборах акціонерного товариства з питань порядку денного проводиться виключно з використанням бюлетенів для голосування (крім загальних зборів акціонерів шляхом заочного голосування (опитування). Форма і текст бюлетеня для голосування затверджуються наглядовою радою не пізніше ніж за 10 днів до дати проведення загальних зборів, щодо обрання кандидатів до складу органів товариства - не пізніше ніж за чотири дні до дати проведення загальних зборів, а в разі скликання позачергових загальних зборів на вимогу акціонерів у випадках, передбачених частиною шостою статті 47 цього Закону, - акціонерами, які цього вимагають. Акціонери мають право до проведення загальних зборів ознайомитися з формою бюлетеня для голосування в порядку, визначеному статтею 36 цього Закону.

39. Оскільки оспорюване рішення Спостережної ради стосувалися питання затвердження бюлетенів для голосування № 11, 12, 31, 32, які, у свою чергу, передбачали два можливих варіанти розвитку подій на загальних зборах 31.01.2017: (І) відкликання членів Спостережної ради, затвердження нових установчих документів Товариства, у результаті чого могло б відбутися голосування за обрання нового складу наглядової ради та ревізійної комісії бюлетенями № 11, 12; (ІІ) невідкликання членів Спостережної ради, незатвердження нових установчих документів Товариства, у результаті чого на голосування загальних зборів виносилося питання про необрання нового складу наглядової ради, що здійснювалось за бюлетенями № 31 та 32; зазначені бюлетені є такими, які мали б бути затверджені не пізніше ніж за чотири дні до проведення загальних зборів. Тому доводи скаржниці про порушення частини третьої статті 43 Закону України "Про акціонерні товариства" (у редакції, чинній станом на 27.01.2017) є необґрунтованими.

40. Чинне законодавство не забороняє по окремих питаннях мати декілька проектів рішень і бюлетенів.

41. Доводи скаржниці про незаконність рішення Спостережної ради у зв`язку з тим, що були відсутні проекти рішень по питанням, які виносилися на голосування за бюлетенями № 31 та 32 теж визнаються необґрунтованими, оскільки вказані бюлетені стосувалися варіанту розвитку подій на загальних зборах коли попередні рішення порядку денного (про відкликання попереднього складу Спостережної ради та затвердження нових установчих документів) не будуть прийняті, тобто стосувалися обставин, які об`єктивно унеможливлювали голосування за нових членів наглядової ради, формування проектів щодо таких негативних рішень не було доцільним. Тому такі обставини не можуть бути визначені як порушення вимог Закону України "Про акціонерні товариства".

42. Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 921/250/20, ухваленої за подібних обставин.

43. Суди попередніх інстанцій дослідили рішення Спостережної ради від 27.01.2017 (яке оскаржується), бюлетені № 31, 32 та дійшли висновку, що чинне законодавство не забороняє по окремих питаннях мати декілька проектів рішень і бюлетенів. Обставини проведення зборів акціонерів у 2016 році, які суди попередніх інстанцій врахували при мотивуванні оскаржуваних рішень, не є доказом в розумінні статті 73 ГПК України. Тому доводи скаржниці щодо недопустимості доказів відхиляються, як необґрунтовані.

44. Отже, доводи скаржниці з посиланням на частину третю статті 310 ГПК України про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права також не підтвердилися, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішення з направленням справи на новий розгляд.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

45. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

46. Відповідно до частини першої статті 309 зазначеного Кодексу суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

47. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою у справі в частині підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 цієї статті, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін, як такі, що ухвалено із додержанням норм процесуального права.

Розподіл судових витрат

48. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно зі статтею 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявницю касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 4 частини першої статті 296, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити касаційне провадження у справі № 921/65/20 за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині підстав, передбачених пунктом 2, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення, а постанову Західного апеляційного господарського суду від 04.08.2021 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.12.2020 у справі № 921/65/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кондратова

Судді Г. Вронська

Н. Губенко