ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2023 р. Справа №907/807/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Костерева О.А.,

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кристалбанк» від 21.11.2022

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.10.2022 (повний текст рішення складено 04.11.22, суддя Ремецькі О.Ф)

у справі № 907/807/19

за позовом Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача Акціонерного товариства «Кристалбанк», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТзОВ «МП Транс», м. Ужгород

про стягнення суми 992543,69 грн

за участю представників:

від позивача Данканич А.Е. (в режимі відеоконференції з Господарським судом Закарпатської області),

від відповідача Щиголь О.О. (в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів),

від третьої особи не з`явились

23 грудня 2019 Ужгородська міська рада звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Акціонерного товариства «Кристалбанк» про стягнення суми 992543,69 грн безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки площею 1,8766 га на вул. Миколи Огарьова, 15 в м. Ужгороді (кадастровий номер :65:001:0053) в період з 06.06.2017 року по 30.11.2019 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Ужгородська міська рада покликалася на таке:

- 21.10.2019 комісією з обстеження умов використання земельної ділянки, обстежено земельну ділянку на вул. Миколи Огарьова, 15, площею 18766 кв.м. та встановлено, що вхід на територію підприємства огороджено металевим та бетонним парканом; по периметру всієї земельної ділянки розташовано будівлі, котрі згідно Державного реєстру належать АТ «Кристалбанк»;

- позивач стверджує, що відповідачем з 06.06.2017 р. по поточний період 2019 року використовалася земельна ділянка комунальної форми власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості - без належної на те правової підстави;

- на переконання міської ради відповідач фактичний користувач земельної ділянки, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею. Відтак, відповідач на підставі частини першої статті 1212 ЦК України зобов`язаний сплатити 992543,69 грн. безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.10.2022 у справі № 907/807/19 позовні вимоги Ужгородської міської ради задоволено; з Акціонерного товариства (далі АТ) «Кристалбанк» на користь позивача стягнуто 992543,69 грн. безпідставно збережених коштів; за рахунок відповідача позивачу відшкодовано судовий збір.

Задовільняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з такого:

- як вбачається з матеріалів справи спірна земельна ділянка є сформованою та їй присвоєно кадастровий номер :65:001:0053. Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений;

- матеріалами справи встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці комунальної власності, якій присвоєно кадастровий номер, тож вона вважається сформованою. Матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування спірною земельною ділянкою (кадастровий номер :65:001:0053) площею 1,8766 га, у спірний період користування, зокрема укладення договорів оренди з Ужгородською міською радою та державної реєстрації такого права. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач користувався спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави;

- відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачами володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті чого мало місце збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати;

- нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України. У матеріалах справи наявні витяги про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, які належними та допустимими доказами відповідачем не спростовані;

- з огляду на категорію та функціональне використання спірних земельних ділянок є правомірним застосування при розрахунку суми несплаченої відповідачем орендної плати ставки у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі. Отже, з врахуванням нормативної грошової оцінки та категорії землі, виходячи зі встановлених ставок, розмір орендної плати за користування земельною становить за період 06.06.2017 - по 31.12.2017 - 226486,48 грн., з 01.01.2018 - по 31.12.2018 - 399682,02 грн., з 01.01.2019 - по 30.11.2019 - 366375,19 грн. Загалом, за спірний період (з 06.06.2017 по 30.11.2019) відповідач мав сплатити позивачу 992543,69 грн. плати за користування земельною ділянкою.

Відповідач, не погодившись з ухваленим рішенням місцевого господарського суду, звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.10.2022 у даній справі, а в задоволенні позовних вимог відмовити, зважаючи на наступне:

- АТ «Кристалбанк» 06.06.2017 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) набуло права власності на нежитлові будівлі, будівлі та споруди, загальною площею 41126,1 кв.м., що знаходяться за адресою м. Ужгород, вул. Огарьова, 15. Відповідач ніколи не заперечував свого наміру щодо набуття права користування земелькою ділянкою, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Огарьова, 15, але таке набуття права користування має відбуватись виключно в рамках чинного законодавства України. АТ «Кристалбанк» звертає увагу суду на те, що між банком та Ужгородською міською радою, починаючи з 2017 року, мало місце листування щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду, однак Ужгородською міською радою відповідного рішення прийнято не було;

- водночас, АТ «Кристалбанк» зазначає, що рішення Ужгородської міської ради № 1053 від 20.09.2013 року стосується виключно прав та обов`язків конкретного суб`єкта правовідносин - ТОВ «МП ТРАНС», а відповідно і всіх наслідків, які з цього рішення випливають, вказане рішення не носить характеру загальності, а тому не стосується прав та не покладає жодних обов`язків на АТ «Кристалбанк». З огляду на наведене, на переконання відповідача, «МП ТРАНС» є єдиним та законним користувачем даної земельної ділянки, відтак саме з нього підлягає стягненню заявлена міською радою сума;

- відповідач зазначає, що Ужгородською міською радою не вжито належних заходів (допущено прострочення), не виконано своїх прямих обов`язків, визначених ст. 116, 124 3К України, Законом України «Про оренду», Законом України «Про місцеве самоврядування», іншими нормативними актами щодо юридичного оформлення користування земельною ділянкою відповідно до поданих заяв банку, а тому, на переконання відповідача, у суду не було правових підстав для задоволення позову та стягнення з банку будь-яких коштів;

- АТ «Кристалбанк» зазначає, що саме кредитор (позивач) допустив прострочення виконання свого зобов`язання, передбаченого законодавством України, а боржник (банк) не може вважатись таким, що прострочив його виконання без наявності відповідного рішення кредитора, підписання та реєстрації у встановленому порядку договору оренди, тому даний спір не підпадає під регулювання ст. 1212 ЦК України, а, отже, суд невірно застосував норми матеріального права до вказаних правовідносини та обставин.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 263 ГПК України, Ужгородська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому заперечує доводи апелянта, з огляду на таке:

- як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач набув право власності на будівлі та споруди, загальною площею 41226,1 кв. м, які знаходяться за адресою м. Ужгород, вул. Огарьова, 15. Земельна ділянка, на котрій розміщено вказані об`єкти нерухомості є сформованою та зареєстрованою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Ужгородською міською радою з присвоєнням кадастрового номера :65:001:0053. Позивач, з покликанням на ст. 377 Цивільного кодексу країни та ч.1,2 ст. 120 Земельного кодексу України, зазначає, що законодавцем закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Отже, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку, у разі набуття права власності на нерухомість;

- зважаючи на наведені положення, до АТ «Кристалбанк», який 06.06.2017 набув права власності на будівлі та споруди, розташовані на вул. Огарьова, 15 у м. Ужгороді, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача;

- на переконання Ужгородської міської ради АТ «Кристалбанк», звертаючись до міської ради із клопотанням про надання йому в оренду земельної ділянки, усвідомлював, що оренда землі це, строкове і (обов`язково) платне використання земельної ділянки. Відповідно до приписів чинного законодавства використання землі є платним, а у випадку відсутності договірних відносин між сторонами, користувач земельної ділянки зобов`язаний повернути власнику безпідставно збережені кошти у вигляді оренди плати, адже сам факт відсутності договірних відносин між сторонами, аж ніяк звільняє від обов`язку здійснити плату за використання земельної ділянки. 3 урахуванням наведеного Ужгородська міська рада вважає, що АТ «Кристалбанк», отримавши позитивне рішення сесії міської ради щодо передачі земельної ділянки в оренду, свідомо не вступає в договірні відносини та прагне уникнути будь-якої сплати за використання земельної ділянки під належними йому будівлями;

- позивач вказує, що АТ «Крислалбанк» звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «МП ТРАНС» про усунення перешкод у користуванні майном (справа № 907/258/20) вже після подання Ужгородською міською радою до суду позовної заяви про відшкодування безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. Крім цього, міська рада вважає за доцільне зазначити, що за весь період часу, починаючи з 06.06.2017 і до моменту подання Ужгородською міською радою позовної заяви про стягнення коштів (кінець грудня 2019), відповідач погоджувався з тим, що банк володіє майном на земельній ділянці комунальної форми власності, не сплачуючи за користування такою жодних коштів.

Враховуючи наведене вище, позивач вважає, що судом першої інстанції вірно та обґрунтовано встановлено обставини, що мають значення для справи, відтак рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.10.2022 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду. За клопотаннями сторін розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснювався в режимі відеоконференції.

В дане судове засідання на зв`язок із судом вийшли представники позивача та відповідача, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї; третя особа участі уповноваженого представника не забезпечила, жодних письмових пояснень на апеляційну скаргу не подала, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи ту обставину, що ухвалами суду апеляційної інстанції участь уповноважених представників в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарг АТ «Кристалбанк» за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

З матеріалів справ вбачається, що 20.12.2013 року, на підставі пункту 1.3. рішення Ужгородської міської ради № 1053, Товариству з обмеженою відповідальністю «МП Транс» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,8766 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості на вул. Миколи Огарьова, 15 в м. Ужгороді та надано її в оренду строком на 10 років, тобто до 20.09.2023 року.

Договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер :65:001:0053) площею 1,8766 га на вул. Огарьова, 15 у м. Ужгород між Ужгородською міською радою та ТОВ «МП Транс» не було укладено.

6 червня 2017 р. АТ «Кристалбанк» на підставі свідоцтва (серія та номер: 851), виданого 06.06.2017 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Деяк К.К., набув право власності на будівлі та споруди, загальною площею 4126,1 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Ужгород, вул. Огарьова, буд. 15, а саме: адмінбудинок (літ. АА) площею 651,9 кв.м.; басейн (літ. Б) площею 50,2 кв.м.; побутові приміщення (літ. В, Н) площею 396,9 кв.м.; гараж (літ. Г) площею 250,1 кв.м.; цех (літ. Д) площею 427,4 кв.м.; теплопункт (літ. Е) площею 17,0 кв.м.; столярний цех (літ. Ж ) площею 215,5 кв.м.; склади (літ. 3, Л) площею 480,8 кв.м.; прохідна (літ. М ) площею 12,5 кв.м.; ремонтні майстерні (літ. О) площею 1391,9 кв.м.; бензозаправка (літ. П) площею 6,1 кв.м.; цех (літ. Р) площею 225,8 кв.м.; споруда Ш; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.

Право власності АТ «Кристалбанк» підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 88900713 від 06.06.2017р., номер запису про право власності 20770924.

Вказане майно належало ТОВ «МП ТРАНС» (код З8415178), як майновому поручителю (іпотекодавцю) та виступало забезпеченням за кредитним договором № КЛ/13/11 від 06.11.2013 року, укладеним з ТОВ «МП ГРУП 2000» (код 36132332).

21 жовтня 2019 року комісією з обстеження умов використання земельної ділянки, обстежено земельну ділянку на вул. Миколи Огарьова, 15, площею 18766 кв.м. та встановлено, що вхід на територію підприємства огороджено металевим та бетонним парканом. По периметру всієї земельної ділянки розташовано будівлі котрі згідно Державного реєстру належать АТ «Кристалбанк».

Позивач стверджує, що відповідач з 06.06.2017 року до моменту звернення до суду з даним позовом (грудень 2019) використовує земельну ділянку комунальної форми власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості - без належної на те правової підстави.

Відповідно до витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, кадастровий номер :65:001:0053, нормативно грошова оцінка станом на 2017 рік становила 13322734,04 грн., на 2018 рік 13322734,04 грн., на 2019 рік 13322734,04 грн.

Рішенням XXVII сесії VI скликання Ужгородської міської ради від 19.02.2015 р. №1651, затверджено розміри орендної плати за землю на території міської ради. Вказаним рішенням встановлено плату за оренду земель несільськогосподарського призначення для заняття промисловістю в розмірі 3% від грошової оцінки землі.

Розмір безпідставно збережених коштів розраховано як розмір плати за земельні ділянки комунальної власності у вигляді орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою органом місцевого самоврядування.

Ужгородською міською радою проведено розрахунок безпідставно збережених коштів за фактичне користування Акціонерним товариством «Кристалбанк» земельною ділянкою площею 1,8766 га, кадастровий номер :65:001:0053, у вигляді орендної плати за землю за період з 06.06.2017 по 30.11.2019, що склав 992543,69 грн., з них 226486,48 грн. за період з 06.06.2017 по 31.12.2017; 399682,02 грн. за період з 01.01.2018 по 31.12.2018; 366375,19 грн. за період з 01.01.2019 по 30.11.2019.

Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою, виключно, відповідно до закону.

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного кодексу України, далі ЗК України).

Стаття 1 Закону України «Про оренду землі» визначає, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, далі ПК України).

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

З огляду на вищевказані законодавчі приписи, предметом доказування у даному спорі є, зокрема, обставини щодо земельної ділянки, площі, меж та кадастрового номеру земельної ділянки, право на яку перейшло до набувача будівлі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.ч.1, 3, 4, 9 ст.79-1 ЗК України)

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (ч. 1 ст. 21 названого Закону).

Отже, позивач у даній справі має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №922/392/18, від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі №923/921/17.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).

Нормами ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ч.1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з нормами ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. (ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України).

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

З приписів статті 79-1 Земельного кодексу України вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Отже, як підтверджується матеріалами справи, спірна земельна ділянка є сформованою, їй присвоєно кадастровий номер :65:001:0053.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування, без належних на те правових підстав, земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом вказаних приписів закону виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці комунальної власності, якій присвоєно кадастровий номер, тож вона вважається сформованою.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20 з огляду на положення законодавства та численні правові висновки Верховного Суду дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплатити за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази належного оформлення відповідачем права користування спірною земельною ділянкою (кадастровий номер :65:001:0053) площею 1,8766 га, у спірний період користування, зокрема, укладення договорів оренди з Ужгородською міською радою та державної реєстрації такого права.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач користувався спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Відповідно до правової позиції, наведеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 та у п. 65 постанови Велика Палата Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати, є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Пункт 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (ст. 21 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності. Абзац1 п. 289.1 Податкового кодексу України передбачає, що для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно ч.2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України (відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі №920/739/17).

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 зазначено, що з огляду на положення Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки є належним та допустимим доказом, який підтверджує дані про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

З аналізу наявних в матеріалах справи витягів про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, які відповідачем не спростовані належними та допустимими доказами, з огляду на категорію та функціональне використання спірних земельних ділянок суд першої інстанції обґрунтовано визнав правомірним застосування при розрахунку суми несплаченої відповідачем орендної плати ставки у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі, відтак, виходячи зі встановлених ставок, розмір орендної плати за користування земельною становив 226486,48 грн. за період з 06.06.2017 по 31.12.2017, з 399682,02 грн. за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, 366375,19 грн. за період з 01.01.2019 по 30.11.2019. Отже, в сукупності, за спірний період з 06.06.2017 по 30.11.2019 відповідач мав сплатити позивачу 992543,69 грн. плати за користування земельною ділянкою.

З аналізу змісту норм ст. ст. 1212-1214 ЦК України, абз. 4 ч. 1 ст. 144, абз. 5 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, що в даному разі наявні усі три названі ознаки.

Судом першої інстанції на підставі поданих доказів правомірно встановлено, що відповідач зберіг (заощадив) у себе майно - кошти, котрі у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування спірними земельними ділянками. Водночас, відсутність договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачами володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати.

Крім цього, правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельними ділянками безоплатно відсутні, як відсутні і правові підстави для звільнення від сплати орендної плати за землю. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою, за змістом ст. 206 ЗК України, п. п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України, здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки.

Поряд з наведеним, вбачається, що відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача. Власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м. Ужгород в особі позивача, відтак, відповідно до ст. 206 ЗК України, п.п. 14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України, власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада м. Ужгород в особі позивача. Отже, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.

Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати ним за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію «виправдане очікування», що є загальновизнаною в т. ч. в практиці визначення Європейського суду з прав людини.

Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст. ст. 1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати.

Аналогічна правова позиція наведена Великою палатою Верховного Суду у постановах від 23.05.2018 по справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 по справі № 922/3412/17 та від 04.12.2019 у справі №917/1739/17.

Підсумовуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 992543,69 грн. за використання земельної ділянки площею 1,8766 га на вул. Миколи Огарьова, 15 в м. Ужгороді (кадастровий номер :65:001:0053) в період з 06.06.2017 року по 30.11.2019 року, підлягали задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відхиляючи доводи скаржника, суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі «Шевельов проти України»).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, наведених правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Кристалбанк» відмовити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19.10.2022 у справі №907/807/19 залишити без змін.

Судові витрати покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 21.03.2023.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік