ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/6210/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Огородніка К.М.- головуючого, Жукова С.В., Пєскова В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Ксензової Г.Є.,

за участю представників:

BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей) - Єніча В.С., Осколкова І.Л.,

ПрАТ «Кріпта» - Арчакова Д.В., Рибарука М.М., Чабана Д.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.)

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022

та ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.08.2021 в частині грошових вимог BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.)

у справі №910/6210/20

за заявою Приватного акціонерного товариства "Кріпта"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар"

про банкрутство.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Піллар" (далі - ТОВ "Піллар", боржник); визнано грошові вимоги ПрАТ "Кріпта" до ТОВ "Піллар" у розмірі 14 749 035,70 грн; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном ТОВ "Піллар"; призначено розпорядником майна ТОВ "Піллар" арбітражного керуючого Гусара І.О.

21.12.2020 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднене повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Піллар".

BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей) надало заяву про визнання кредитором боржника на суму 75 974 660,06 грн, з яких заборгованість за лізинговими платежами в розмірі 603 353,39 євро (20 507 257,70 грн. еквівалент станом на 15.01.2021) та 202 862,58 швейцарських франків (6 384592,55 грн еквівалент станом на 15.01.2021).

Обставини встановлені судами

30.04.2014 між GLOBAL SUN LIMITED (Глобал Сан Лімітед), як цедентом, BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ), як цесіонарієм, ТОВ "Піллар", як боржником, укладено Угоду про переуступку прав по контрактам від 30.04.2014, відповідно до п. 2.1 якої цедент передає, а цесіонарій приймає на умовах даної Угоди всі належні цеденту майнові права за борговими зобов`язаннями, що виникли в боржника перед цедентом відповідно до угод та інвойсів до них.

За змістом пункту 2.1. Угоди цедент передає, а Цесіонарій приймає на умовах цієї Угоди усі майнові права, що належать цеденту, за борговими зобов`язаннями, що виникли у ТОВ "Піллар" перед цедентом відповідно до угод, інвойсів до них, які перелічені у додатку 1 до цієї Угоди. З моменту підписання цієї Угоди кредитором ТОВ "Піллар" стає цесіонарій.

Згідно пункту 3 вищевказаної Угоди, така передача прав відбулася в якості часткового погашення заборгованості GLOBAL SUN LIMITED (Глобал Сан Лімітед) перед BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ) на суму 148263,79 євро та 735,19 доларів США, згідно Додатку 1 до Угоди (специфікації дебіторської заборгованості Глобал Сан).

У свою чергу, ТОВ "Піллар", у відповідності до п. 2.3 даної Угоди, надало свою згоду на взаємодію з цесіонарієм стосовно передачі договірних зобов`язань цедента за дебіторською заборгованістю.

03.04.2018 між BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ) та ТОВ "Піллар" було укладено Договір про порядок врегулювання боргових правовідносин, що виникли у відповідності до Угоди про переуступку прав по контрактам від 30.04.2014.

Пунктом 1 даного Договору врегульовано порядок сплати вказаного боргу, а саме: оплата боржником заборгованості здійснюється на підставі виставлених кредитором інвойсів протягом п`яти календарних днів з дати їх виставлення.

Згідно комерційних інвойсів від 01.08.2018 кредитор вимагав у боржника виконати грошові зобов`язання зі сплати на користь BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ) суми 148 263,79 євро та 735,19 доларів США.

Договір про порядок врегулювання боргових правовідносин, що виникли у відповідності до Угоди про переуступку прав по контрактам від 30.04.2014 був підписаний від ТОВ "Піллар" виконавчим директором ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 є учасником ТОВ "Піллар" з часткою, якою безпосередньо володіє в розмірі 60,46%, і з рештою частки, якою володіє через Піллар Груп Б.В.

Одночасно, директором Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей також виступав ОСОБА_2 на час укладення договору про порядок врегулювання боргових правовідносин, що виникли у відповідності до Угоди про переуступку прав по контрактам від 30.04.2014, укладеного 03.04.2018.

Відповідними діями щодо укладення Договору від 03.04.2018 про порядок врегулювання боргових правовідносин, що виникли у відповідності до Угоди про переуступку прав по контрактам від 30.04.2014, ТОВ "Піллар" було прийнято на себе зобов`язання з виплати 148 263,79 євро та 735,19 доларів США/

У той же час, первинних документів на підтвердження наявності заборгованості в розмірі 148 263,79 євро та 735,19 доларів США, а саме документів згідно Додатку 1 до Угоди (специфікації дебіторської заборгованості Глобал Сан), до матеріалів заяви не було долучено.

Жодних документів, які підтверджують дійсність вимог Глобал Сан Лімітед до ТОВ "Піллар" матеріали заяви не містять.

Також, у заяві про визнання грошових вимог Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. послалося на те, що 15.10.2015 між BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.), як замовником, та ТОВ "Піллар", як виконавцем, було укладено Контракт про надання послуг з переробки сировини іноземного замовника № 15102015/1, відповідно до п.1.1 якого замовник зобов`язується поставляти Виконавцю Давальницьку сировину, а Виконавець зобов`язується переробляти Давальницьку Сировину (далі - ДС) і виготовляти із неї Готову продукцію (далі - ГП), а Замовник зобов`язується приймати ГП та проводити із Виконавцем відповідні розрахунки за її виготовлення" (копія наявна в матеріалах справи).

Вказаний Контракт, згідно п.10.1, був укладений на термін до 31.12.2016 включно. Проте Додатковою угодою № 2 від 19.11.2016 дія Контракту була продовжена до 31.12.2017, Додатковою угодою №4 від 19.06.2017 - до 31.12.2018, а Додатковою угодою № 11 від 20.04.2018 - до 31.12.2020 відповідно.

Відповідно до п.2.1 Контракту, давальницька сировина за даним Контрактом поставляється Замовником Виконавцю окремими партіями на умовах СІР (м. Київ, Україна), у відповідності до тлумачення термінів Інкотермс-2010, або на умовах, що визначаються Замовником та Виконавцем у відповідних додатках до Контракту.

Згідно п.2.3 Контракту умовами поставки ГП є FCA (м. Київ, Україна), у відповідності до тлумачення термінів Інкотермс-2010, або на умовах, що визначаються Замовником та Виконавцем у відповідних додатках до Контракту.

При цьому, відповідно до п.2.3.5 Контракту, Виконавець зобов`язується поставити ГП в кількості та на умовах, що визначаються Сторонами у додатках до Контракту, протягом 365 календарних днів з моменту митного оформлення Виконавцем відповідної імпортної вантажної митної декларації на ввезену ДС із якої було виготовлено таку ГП, але у будь-якому випадку не пізніше строку переробки ДС, встановленому митними органами у дозволі на ввезення відповідної ДС.

Згідно п.2.4 Контракту приймання-передача ГП виконаних робіт (наданих послуг) здійснюється Сторонами у відповідності до умов Контракту та оформлюється відповідними Актами прийому-передачі.

Пункти 2.8 - 2.9 Контракту допускають оплату Робіт/послуг Замовником Виконавцю як шляхом перерахування на його поточний банківський рахунок вартості Робіт протягом 30 днів після приймання-передачі таких виконаних Робіт/послуг, так і шляхом їх попередньої оплати.

Пункт 5 Додаткової угоди №1 до Контракту від 01.02.2016 передбачає, що оплата Робіт/послуг здійснюється Замовником Виконавцю шляхом перерахування 100% передплати на поточні банківські рахунки вартості відповідного виду робіт.

Крім того, згідно п.5.6 Контракту, у випадку, якщо Виконавець не забезпечить вихід Пластин з одного кілограму Зливків, що визначений згідно даного Контракту, він зобов`язаний відшкодувати Замовнику заставну вартість перевитраченої Продукції (Зливків) або передати йому кількість Пластин, що не вистачає, виготовлену згідно замовлення із власного матеріалу і з ідентичними їх характеристиками.

На виконання умов Контракту № 15102015/1 замовником передавалася виконавцю ДС, що підтверджується додатками до Контракту № 15102015/1 (технологічними картами (схемами)) - №15 від 31.03.2017, №16 від 31.03.2017, №17 від 11.12.2017, №18 від 11.12.2017; №19 від 15.01.2018; № 20 від 02.02.2018; висновками експерта ТПП України №715 від 10.05.2017, № 2235 від 21.12.2017, №59 від 17.01.2018, №289 від 22.02.2018; заявою про надання дозволу на розміщення товарів у митний режим переробки на митній території України від 26.06.2017.

ТОВ "Піллар" частково здійснювалася поставка ГП, що підтверджується актами приймання-передачі №140 від 02.01.2018, №141 від 02.01.2018, №43 від 10.01.2018, №144 від 18.01.2018, №145 від 22.01.2018, №146 від 22.01.2018, №150 від 09.02.2018.

Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. посилалось також на те, що Головним управлінням ДФС України у м. Києві було проведено планову документальну виїзну перевірку ТОВ "Піллар", згідно Акту якої станом на 31.03.2018 зафіксовано заборгованість ТОВ "Піллар" перед BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ) за попередньою оплатою за Контрактом (Договором) №15102015/1 від 15.10.2015 у розмірі 1180000,41 доларів США.

Крім того, частина ДС на суму 47 724,85 доларів США, станом на 31.03.2018, не була перероблена на ГП, тож через закінчення строків переробки, передбачених ст.151 Митного кодексу України, ТОВ "Піллар" викупив таку ДС.

03.04.2018 між BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ) та ТОВ "Піллар" укладено Додаткову угоду №12 до Контракту №15102015/1 від 15.10.2015 про надання послуг з переробки сировини іноземного замовника, відповідно до якої у зв`язку із зменшенням обсягу замовлень і неможливістю через фінансові складнощі повернути ТОВ "Піллар" отриману на 01.04.2018 попередню оплату в сумі 1 180 000,41 доларів США, сторони домовилися про встановлення наступних термінів постачання ГП за отриманою попередньою оплатою: до 30.06.2018 на суму 250 000,00 доларів США; до 30.09.2018 на суму 250 000,00 доларів США; до 31.12.2018 на суму 300 000,00 доларів США; до 31.03.2019 на суму 380 000,41 доларів США.

Враховуючи п.5.6 Контракту №15102015/1, у вказаній вище Додатковій угоді №12, Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. та ТОВ "Піллар" було погоджено зобов`язання останнього сплатити заборгованість за викупним ДС на суму 47 724,85 доларів США у термін до 31.12.2018.

В подальшому ТОВ "Піллар" було здійснено викуп поставленої Замовником та непереробленої ДС на суму 67 171,37 доларів США, що підтверджується митною декларацією №725, у зв`язку з чим BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ) направлено до ТОВ "Піллар" комерційний інвойс №20180033 від 22.06.2018, яким вимагалося сплатити заборгованість за викуп ТОВ "Піллар" непереробленої ДС на суму 67 171,37 доларів США протягом 60 днів після виставлення даного рахунку.

У період з 03.04.2018 по 09.08.2018 ТОВ "Піллар" поставляло BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) готову продукцію, про що свідчать, зокрема, комерційні інвойси (рахунки) №№ 14-18 від 02.04.2018, 15-18 від 03.04.2018, 16-18 від 03.04.2018, 17-18 від 10.04.2018, 18-18 від 23.04.2018, 19-18 від 16.05.2018, 20-18 від 21.05.2018, 21-18 від 23.05.2018, 23-18 від 08.06.2018, 24-18 від 08.06.2018, 25-18 від 08.06.2018., 26-18 від 08.06.2018, 27-18 від 18.06.2018, 28-18 від 20.06.2018, 29-18 від 21.06.2018, 30-18 від 22.06.2018, 31-18 від 22.06.2018, 36-18 від 08.08.2018; відповідні вантажні митні декларації; акти приймання-передачі виконаних робіт №158 від 16.05.2018, №№ 164-165 від 08.06.2018, № 178 від 08.08.2018.

У свою чергу, BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) у період з 06.04.2018 по 30.10.2018 здійснювало попередню оплату подальшого виконання робіт/послуг за Контрактом №15102015/1 на загальну суму 495 881,97 доларів США, що підтверджується проформами інвойсами №12-2018 від 06.04.2018, №14-2018 від 20.04.2018, №15-2018 від 25.04.2018, №16-2018 від 07.05.2018, №17-2018 від 14.05.2018, №18-2018 від 17.05.2018, №20-2018 від 25.05.2018, №21-2018 від 29.05.2018, №25-2018 від 18.06.2018, №26-2018 від 19.06.2018, №27-2018 від 20.06.2018, №30-2018 від 26.06.2018, №32-2018 від 10.07.2018, №33-2018 від 27.09.2018, 34-2018 від 30.10.2018; платіжними документами за період від 06.04.2018 по 30.10.2018.

Також, BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) було здійснено ТОВ "Піллар" поставку ДС для подальшої її переробки на суму 121 920,60 доларів США та 59 669,30 євро, що підтверджується заявою про надання дозволу на розміщення товарів у митний режим переробки на митній території України від 23.05.2018, рахунками проформами від 31.07.2018 №№ 20180056, 20180057, 20180058 (для належного митного оформлення); митними деклараціями №№ 734 та 744.

Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. зазначало, що станом на дату подачі заяви кредитора поставки ГП від ТОВ "Піллар" до Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. в рамках Контракту №15102015/1 та відшкодування останньому вартості непереробленої давальницької сировини не здійснювалися, а сума попередньої оплати не поверталася.

Крім того, заявник стверджує, що у період з 02.04.2018 до 01.09.2018 ТОВ "Піллар" було поставлено Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. готової продукції виробленої з давальницької сировини Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. на загальну суму 1 455 649,25 доларів США, з якої вартість робіт, що підлягає оплаті становить 416 140,52 доларів США.

Так, у заяві про визнання кредиторських вимог міститься вантажна митна декларація (далі - ВМД) №001444 від 03.04.2018 на суму 9 145,26 доларів США з інвойсом на оплату робіт 2 499,04 доларів США; ВМД № 001479 від 04.04.2018 на суму 28 768,34 доларів США з інвойсами на оплату робіт 10107,50 доларів США і 3521,37 доларів США; ВМД №001580 від 11.04.2018 на суму 36 876,85 доларів США с інвойсом на оплату робіт 15 162,44 доларів США; ВМД № 001860 від 24.04.2018 на суму 5 551,04 доларів США с інвойсом на оплату робіт 2 305,87 доларів США; ВМД №002248 від 17.05.2018р. на суму 42356,59 доларів США с інвойсом на оплату робіт 18 681,21 доларів США та Актом виконаних робіт №158; ВМД 002394 від 24.05.2018 на суму 48 680,70 доларів США з інвойсом на оплату робіт 25 018,38 доларів США; ВМД №002395 від 24.05.2018 на суму 318 593,75 доларів США з інвойсом на оплату робіт 127223,74 доларів США; ВМД №002713 від 08.06.2018 на суму 333 398,29 доларів США з інвойсами на оплату робіт 20 803,85 доларів США, 2955,72 доларів США, 7 202,06 доларів США, 10 291,01 доларів США та Актами виконаних робіт №164, №165; ВМД №002873 від 19.06.2018 на суму 155 833,67 доларів США з інвойсом на оплату робіт 62 230,67 доларів США; ВМД №002925 від 21.06.2018 на суму 382 318,10 доларів США з інвойсом на оплату робіт 81033,65 доларів США; ВМД №002952 від 22.06.2018 на суму 25 977,92 доларів США з інвойсом на оплату робіт 12 894,00 доларів США; ВМД № 002992 від 25.06.2018 на суму 57 028,02 доларів США з інвойсами на оплату робіт 1 119,89 доларів США та 3882,57 доларів США; ВМД №003794 від 09.08.2018 на суму 11120,72 доларів США з інвойсом на оплату робіт 9 207,55 доларів США.

За період з 02.01.2018 по 02.04.2018 ТОВ "Піллар" було виконано робіт з переробки давальницької сировини Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. на загальну суму 130 428,47 доларів США, що підтверджується актами виконаних робіт до Контракту: №140 від 02.01.2018 на суму 7 888,03 доларів США; №141 від 02.01.2018 на суму 7 888,03 доларів США; №143 від 10.01.2018 на суму 42125,76 доларів США; №144 від 18.01.2018 на суму 3 557,58 доларів США; №145 від 22.01.2018 на суму 31 221,90 доларів США; №146 від 22.01.2018 на суму 22 580,40 доларів США; №150 від 09.02.2018 на суму 15 158,79 доларів США.

Відповідно до поданої заяви Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. загальна вартість робіт з переробки давальницької сировини Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. за період з 02.01.2018 по 01.09.2018 становить 546 568,99 доларів США.

За виконані роботи відповідно до Контракту та наданих доказів Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. було сплачено 552 337,98 доларів США. При цьому заборгованість ТОВ "Піллар" за цим Контрактом становить 5 768,99 доларів США.

ТОВ "Піллар" відповідно до контракту №161025 від 25.10.2016, було поставлено (відвантажено) Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. товарів на суму 90157,72 доларів США, зокрема: ВМД №003044 від 27.06.2018 на суму 46831,18 доларів США; ВМД №003228 від 09.07.2018 на суму 14 673,15 доларів СІЛА; ВМД №003557 від 25.07.2018 на суму 28 653,39 доларів США.

04.08.2017 між Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей., як лізингодавцем, та ТОВ "Піллар", як лізингоодержувачем, було укладено Договір лізингу обладнання №170804, відповідно до п.1.1 якого Лізингодавець передає Лізингоодержувачу, а Лізингоодержувач отримує від Лізингодавця в платне користування на умовах лізингу майно, вказане в Додатку № 1 та № 2 до даного Договору.

Відповідно до п.1.2 вказаного Договору загальна вартість обладнання, що передається в лізинг, становить 519 568,08 євро.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що обладнання передається Лізингоодержувачу в лізинг за цільовим призначенням, а саме для різання заготовок кремнію на пластини сталевим дротом з нанесеним діамантовим шаром та подальшого контролю якості.

Пунктами 3.1., 3.2 Договору встановлено, що строк лізингу 3 місяці з моменту передачі обладнання в лізинг. Строк лізингу буде продовжено автоматично, якщо за 15 днів до закінчення дії даного Договору. Таке автоматичне продовження дії Договору може відбутися багато разів, але за умови, що загальний строк дії Договору не буде перевищувати 3 років починаючи з дати його укладання.

При цьому вищезгадане майно (обладнання), згідно п.4.1 Договору, передавалося Лізингодавцем у лізинг на умовах сплати Лізингоодержувачем плати за користування таким майном (обладнанням) шляхом перерахування лізингових платежів у розмірі 14 432,95 євро щомісячно.

Пунктами 5.1., 5.2. Договору передбачено, що майно, яке передається в лізинг, повинно бути передано Лізингодавцем та прийняте Лізингоодержувачем протягом одного місяця з моменту підписання даного Договору. Передача майна в лізинг здійснюється відповідними фахівцями Сторін за "Актом приймання-передавання обладнання в лізинг", який є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.7.2. Договору Лізингодавець зобов`язаний передати Лізингоодержувачу майно в орендне користування протягом одного місяця з дня підписання даного Договору.

За умовами п.10.1 Договору, у випадку прострочення по оплаті лізингових платежів Лізингоодержувач несе відповідальність у формі пені в розмірі 0,05% від суми боргу за кожен день прострочення.

Пунктом 16.2. встановлено, що термін дії Договору зумовлений строком лізингу. Договір втрачає свою силу після виконання Сторонами своїх зобов`язань по ньому.

02.04.2018 було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору лізингу обладнання №170804, якою оновлено строки оплати лізингових платежів: за січень-березень 2018 року - до 31.05.2018; за квітень-червень 2018 року - до 30.06.2018.

Згідно п.1 вказаної Додаткової угоди, у разі несплати вказаних платежів в строк до 30.06.2018, Лізингоодержувач зобов`язався достроково повернути майно на умовах, передбачених Договором, або відшкодувати вартість обладнання, зазначену в п.1.2 Договору.

На підставі вищевикладеного, Лізингодавцем надавалися Лізингоодержувачу комерційні інвойси (вимоги) за наявною заборгованістю №20180018 від 28.02.2018 на суму 14 432,95 євро (за лютий 2018 року); №20180021 від 30.03.2018 на суму 14432,95 євро (за березень 2018 року); № 20180028 від 30.04.2018 на суму 14432,95 євро (за квітень 2018 року); № 20180029 від 31.05.2018 на суму 14 432,95 євро (за травень 2018 року); № 20180036 від 30.06.2018 на суму 14 432,95 євро (за червень 2018 року).

ТОВ "Піллар" підписано наступні Акти до Договору лізингу №170804: №5 від 02.05.2018 (за квітень 2018 року); №6 від 31.05.2018 (за травень 2018 року); №7 від 30.06.2018 (за червень 2018 року). Однак ТОВ "Піллар" платіж здійснено на суму 14432,95 євро.

02.07.2018 між BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ) та ТОВ "Піллар" було укладено Додаткову угоду №2, якою змінено розмір, строки та порядок сплати лізингових платежів.

Пункт 4.2.2 Договору викладено у наступній редакції: Оплата лізингових платежів проводиться Лізингоодержувачем щоквартально до 5-го числа першого місяця відповідного кварталу на підставі рахунку Лізингодавця в розмірі 81 210,00 швейцарських франків.

На підставі вказаної Додаткової угоди № 2 Лізингодавцем надавалися Лізингоодержувачу комерційні інвойси (вимоги) за заборгованістю №20183009 від 30.09.2018 на суму 81 210,00 швейцарських франків (за липень - вересень 2018 року); №20183112 від 31.12.2018 на суму 81 210,00 швейцарських франків (за жовтень - грудень 2018 року).

ТОВ "Піллар" було підписано з відповідними сумами боргу Акти до Договору лізингу №170804, а саме №8 від 30.09.2018 (за липень-вересень 2018 року); №9 від 31.12.2018 (за жовтень-грудень 2018 року).

Лізингодавець виставляв наступні комерційні інвойси (вимоги), які містять розрахунки пені за простроченою заборгованістю Лізингоодержувача: №20193112/1 від 31.12.2019 на суму 18 302,56 євро (пеня за періоди заборгованості 01.06.2018 - 31.12.2019 років та 01.07.2018 - 31.12.2019 років); №20193112/2 від 31.12.2019 на суму 40 442,00 швейцарських франків (пеня за періоди заборгованості 06.07.2018 - 31.12.2019 років та 06.10.2018 - 31.12.2019 років).

У зв`язку з цим, ТОВ "Піллар" були підписані акти №10 від 31.12.2018 (пеня за періоди заборгованості 01.06.2018 - 31.12.2019 років та 01.07.2018 - 31.12.2019 років); № 11 від 31.12.2018 (пеня за періоди заборгованості 06.07.2018 - 31.12.2019 та 06.10.2018 - 31.12.2019).

На підставі викладених обставин Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. стверджує про утворення за ТОВ "Піллар" заборгованості за лізинговими платежами в розмірі 603353,39 євро (20 507 257,70 грн. еквівалент станом на 15.01.2021) та 202 862,58 швейцарських франків (6 384 592,55 грн еквівалент станом на 15.01.2021).

19.10.2018 на зазначене у Договорі лізингу обладнання від 04.08.2017 №170804, будо накладено арешт постановою приватного виконавця Варавою Р.С. і передано на зберігання представникам ПАТ "Квазар" в межах процедур виконавчого провадження ВП №57438374.

Дане обладнання було реалізовано на електронних торгах в межах процедур виконавчого провадження ВП №.02.2019 і передано переможцю торгів за актом про проведені електронні торги від 10.04.2019, складеного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Романом Сергійовичем на підставі протоколу №387429 про проведення електронних торгів від 11.02.2019 по лоту №329164.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.02.2020 у справі №761/15797/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.10.2020 та постановою Касаційного цивільного суду від 11.02.2021, було визнано зазначені торги недійсними.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду м. Києва від 18.08.2021 у справі №910/6210/20, зокрема, відмовлено Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. у визнанні кредитором боржника на суму 75 974 660,06 грн.

Місцевий господарський суд, постановляючи ухвалу в наведеній частині, виходив з того, що грошові вимоги компанії Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. не підтверджені відповідними належними доказами наявності заборгованості боржника, правові підстави для їх визнання відсутні.

Щодо відмови в частині грошових вимог на суму 148 263,79 Євро та 735,19 доларів США на підставі Договору про порядок врегулювання боргових правовідносин від 03.04.2018, що виникли у відповідності до Угоди про переуступку прав по контрактам від 30.04.2014, укладеним між між BSB Cooperatieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ) та ТОВ "Піллар", місцевий суд виходив з того, що:

- вказаний договір підписаний ОСОБА_2, який представляв інтереси одночасно Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей, як директор, та був власником ТОВ "Піллар";

- первинних документів на підтвердження наявності заборгованості в розмірі 148263,79 євро та 735,19 доларів США, а саме документів згідно Додатку 1 до Угоди (специфікації дебіторської заборгованості Глобал Сан), до матеріалів заяви не було долучено;

- жодних документів, які підтверджують дійсність вимог Глобал Сан Лімітед до ТОВ "Піллар" матеріали заяви не містять.

Відмовляючи у визнання грошових вимог на саму 1 496 558,68 доларів США та 59 669,30 євро на підставі Контракту про надання послуг з переробки сировини іноземного замовника №15102015/1, суд виходив з того, Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. не доведено належними та допустимими доказами заборгованість ТОВ «Піллар» за Контрактом про надання послуг з переробки сировини іноземного замовника від 15.10.2015 №15102015/1.

Місцевим судом встановлено, що умовами Контракту передбачено, що фактична передача готової продукції Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. (власнику) здійснюється тільки після оплати ним робіт/послуг, які були здійснені для її виготовлення ТОВ "Піллар", яка здійснюється після підписання Акту приймання-передачі робіт/послуг окремо з кожною стороною Контракту, що оформлюється на підставі додаткової угоди про використання конкретної партії давальницької сировини.

У той же час, викуп давальницької сировини у Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ТОВ "Піллар" Контрактом не передбачений.

Відтак, твердження Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. про наявність заборгованості ТОВ "Піллар" за нездійснення викупу давальницької сировини не відповідає умовам Контракту, оскільки останнім не передбачено порядку та строків такого викупу.

Надані заявником документи свідчать про те, що, різниця між дебіторською і кредиторською заборгованістю ТОВ «Піллар» перед Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. за Контрактом №15102015/1 від 15.10.2015, урахуванням розрахунків за контрактом №161025 від 25.10.2016, становить 84 388,73 доларів США на користь дебіторської заборгованості.

Відмовляючи у визнанні грошових вимог на суму 603 353,39 євро та 202862,58 швейцарських франків, в обґрунтування яких заявник посилається на надані суду договір лізингу обладнання №170804 від 04.08.2017, додаткову угоду №1 від 02.04.2018, а також акт щодо використання боржником майна, місцевий господарський суд виходив з того, що:

- за умовами, передбаченими договором, факт передачі майна в оренду і початок строку оренди, підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду;

- пунктом 5.2 договору лізингу обладнання від 04.08.2017 №170804 передача майна в лізинг здійснюється відповідними фахівцями Сторін за «Актом приймання-передавання обладнання в лізинг», який є невід`ємною частиною даного Договору.

матеріали справи не містять підписаного сторонами акту приймання-передавання обладнання в лізинг;

- за відсутності акта приймання-передачі обладнання за договору лізингу обладнання від 04.08.2017 №170804 не підтверджується факт настання строку для оплати лізингових платежів;

- 19.10.2018 на зазначене у Договорі лізингу обладнання накладено арешт постановою приватного виконавця Варавою Р.С. і передано на зберігання представникам ПАТ «Квазар» в межах процедур виконавчого провадження ВП №57438374;

- дане обладнання реалізовано на електронних торгах в межах процедур виконавчого провадження ВП №.02.2019 і передано переможцю торгів за актом про проведені електронні торги від 10.04.2019, складеного приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Варавою Романом Сергійовичем на підставі протоколу №387429 про проведення електронних торгів від 11.02.2019 по лоту №329164;

- рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13.02.2020 у справі №761/15797/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.10.2020 та постановою Касаційного цивільного суду від 11.02.2021, визнано зазначені торги недійсними;

- зазначене обладнання вибуло із володіння ТОВ «Піллар» поза його волею і з причин, що не були обумовлені його поведінкою.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 апеляційну скаргу BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) залишено без задоволення, ухвалу попереднього засідання Господарського суду м. Києва від 18.08.2021 у справі №910/6210/20 в частині вимог BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) - без змін.

Апеляційний господарський суд, перевіривши заявлені Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. грошові вимоги, а також докази на яких вони ґрунтуються, встановив відсутність первинних документів, які б підтверджували грошові зобов`язання боржника та на підставі яких суд мав би можливість встановити факт наявності відповідної заборгованості.

З метою повного всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 витребувано у Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. первинні документи, які підтверджують дійсність вимог Глобал Сан Лімітед до ТОВ «Піллар», та угоди і інвойси, які перелічені у додатку № 1 до угоди про переуступку прав по контрактах від 30.04.2014 (специфікація дебіторської заборгованості Глобал Сан Лімітед перед ТОВ «Піллар»).

У наданих суду пояснення Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. повідомило суд про відсутність у Компанії та її представників витребуваних ухвалою документів.

Суд апеляційної інстанції шляхом дослідження заяви кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів у їх сукупності визнав правомірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. кредитором боржника на загальну суму 75 974 660,06 грн.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга BSB Cooperatieve (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.), в якій скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.08.2021 у справі №910/6210/20 в частині відмови BSB Cooperalieve U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) до боржника - ТОВ «Піллар» на суму 75 974 660,06 грн, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 в повному обсязі, справу в скасованій частині передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. вважає, що оскаржувані ухвала Господарського суду м.Києва від 18.08.2021 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 у справі № 910/6210/20, ухвалена за результатами перегляду вказаної ухвали в частині грошових вимог Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей., не відповідають вимогам ст. 236 ГПК України, є незаконними та такими, що ухвалені (постановлені) без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм процесуального та матеріального права, з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження зазначено:

- п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України - неправильно застосовано норми матеріального права - ст.ст. 4, 5, 32, 43 Закону України «Про міжнародне приватне право», без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №911/2672/17 та постанові Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду від 29.03.2017 у справі №295/2146/14-ц;

- неправильно застосовано норму процесуального права - ст. 79 ГПК України, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у: постановах Касаційного господарського суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18, 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

- п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України - судом апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права (ст.ст. 73, 74, 76, 77, 79, 86 ГПК України), що унеможливило встановлення фактичних обставин які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки не досліджено наступні докази: акт приймання-передавання обладнання в лізинг від 01.12.2017, листа Meyer Burger AG від 11.07.2019; заява начальнику м/п Західний Київської міської митниці від 25.07.2019 зареєстрованої за №12742/2670-61-17 30.07.2019; Акт Головного управління ДФС у м. Києві про результати планової документальної виїзної перевірки ТОВ «Піллар» від 11.07.2018 №437/26-15-14-02-05/16299604; меморіальні ордери за період з 02.10.2017 по 29.03.2018, які складені ГІАТ «Перший інвестиційний банк».

Скаржник вважає, що вказане порушення виникло внаслідок необґрунтованого відхилення апеляційним судом його клопотання про долучення до справи доказів.

До початку судового засідання BSB Cooperatieve (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) подано письмові пояснення з обґрунтуванням причин неможливості їх подання до судів попередніх інстанцій, в яких скаржник просить їх врахувати під час розгляду касаційної скарги разом з доданими до них документами.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

ПрАТ "Кріпта" подало відзив на касаційну скаргу Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей., в якому заперечує проти її доводів з підстав, викладених у відзиві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

BSB Cooperatieve (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) подала клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 302 ГПК України для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Подане клопотання обґрунтовує наявністю у цій справі виключної правової проблеми, а саме:

- щодо доказів, якими підтверджуються вимоги кредиторів у справі про банкрутство (пункт 1 клопотання).

Стала судова практика Верховного Суду у справах про визнання грошових вимог до боржника у справах про банкрутство підтверджує актуальність правових висновків щодо: підтвердження таких вимог первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо); встановлення наявності/відсутності відповідного грошового зобов`язання шляхом дослідження первинних документів.

Компанія Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. вважає, що такий підхід не відповідає вимогам процесуальною законодавства, порушує право кредитора на справедливий розгляд його справи судом, покладає па кредитора надмірний тягар доказування його вимог, є несправедливим, адже покладає на сторону надзвичайний та заздалегідь недосяжний стандарт доказування, та не передбачає жодних винятків навіть за виняткових обставин;

- щодо виняткових обставин, які унеможливи подання всього обсягу первинних документів для підтвердження грошових вимог конкурсного кредитора (пункт 2 клопотання).

Встановлений сталою судовою практикою Верховного Суду стандарт доказування грошових вимог конкурсних кредиторів в межах справи про банкрутство, на думку Компанії, призвів до обмеження права на справедливий суд, оскільки незважаючи на наявність виключних обставин (неможливість надати відповідні первинні документи до суду у зв`язку з неправомірними діями ПрАТ «Кріпта» та ПАТ «Квазар», які заблокували доступ до приміщень ТОВ «Піллар», де знаходились первинні документи Компанії), жодних альтернатив в допустимості доказів та їх оцінки у даній категорії справ судова практика не передбачає.

- щодо судової практики Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, відповідно до якої факт господарської операції може бути підтверджений не лише первинними документами (пункт 3 клопотання).

Скаржник стверджує про наявність іншої правової позиції судів у межах господарських справ, які розглядаються в порядку позовного провадження, щодо доказування наявності господарських зобов`язань та факту здійснення господарських операцій, який не обмежується суто первинними документами, про що свідчить відповідна судова практика, зокрема у постановах: Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2020 у справі №910/14900/19; Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.06.2022 у справі №922/2115/19. Відтак, за доводами скаржника, будь-які інші докази, які можуть свідчити про факт здійснення господарської діяльності, є належними та допустимими доказами;

- щодо акта податкової перевірки як доказу наявності грошових вимог (пункт 4 клопотання).

Компанія Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. вважає, що акт Головного управління ДФС у м. Києві про результати планової документальної виїзної перевірки ТОВ «Піллар» від 11.07.2018 №437/26-15-14-02-05/16299604 є документом, що прийнятий за результатами перевірки, в тому числі первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням та сплатою податків і зборів, а відтак у ньому зафіксовані відповідні відомості про здійснені боржником господарських операцій. Вказане, на думку скаржника, свідчить про те, що цей Акт перевірки може бути належним доказом наявності грошових вимог кредитора до Боржника під час розгляду вимог конкурсних кредиторів в межах справи про банкрутство.

- щодо необхідності відступу від висновків Верховного Суду та наявності виключної правової проблеми (пункт 5 клопотання).

Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. вбачає необхідність у формуванні правозастосовчої практики щодо можливості використання на підтвердження грошових вимог конкурсних кредиторів інших доказів (крім первинних документів), які можуть свідчити про реальність відповідних господарських операцій.

У зв`язку із чим, на думку заявника, існує необхідність приведення судової практики у справах про банкрутство в частині кола доказів, якими може бути підтверджено наявність грошових вимог до боржника, у відповідність до останньої судової практики в інших господарських справах, де вирішується питання про доведеність факту господарської операції, та яка відображена у постановах Верховного Суду від 03.06.2022 у справі №922/2115/19 та від 10.12.2020 у справі №910/14900/19.

Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. також вбачає у даній справі наявність виключної правової проблеми: відсутній висновок Верховного Суду щодо можливості підтвердження факту проведення господарських операцій або наявності грошових вимог Актом податкового органу про результати планової документальної виїзної перевірки щодо боржника; судова практика касаційних судів різних юрисдикцій по-різному визначає можливість встановлення обставини реальності господарської операції виключно на основі первинних документів, а також можливості врахування інших доказів під час дослідження вказаних обставин.

ПрАт «Кріпта» подало заперечення на клопотання Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ГПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду визначена у ч. 5 ст. 302 ГПК України та передбачає наявність виключної правової проблеми, яку містить ця справа, і вирішення такої проблеми необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Розглянувши клопотання Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. про передачу справи №910/6210/201 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, заперечення ПрАТ «Кріпта», суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для його задоволення з огляду на те, що аргументи та доводи, викладені у клопотанні, не відповідають критеріям, визначеним у ч. 5 ст. 302 ГПК України.

Доводи скаржника про невідповідність позиції Верховного Суду у справах про визнання грошових вимог до боржника у справах про банкрутство (такі вимоги можуть бути підтверджені первинними документами) вимогам процесуальною законодавства, оскільки покладення на кредитора надмірного тягаря доказування його вимог, є несправедливим та не передбачає жодних винятків навіть за виняткових обставин, не спростовують усталену практику та правову позицію Верховного Суду щодо покладення на заявника таких вимог обов`язку підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошевих вимог у разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство.

Адже, у цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що директор Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ОСОБА_2 у розумінні ч. 1 ст. 1 КУзПБ є заінтересованою особою стосовно боржника, здійснює повний контроль за господарською діяльністю боржника, тобто безпосередньо впливає на прийняті боржником рішення щодо ведення господарської діяльності.

Відтак, судами попередніх інстанцій у даному конкретному випадку цілком правомірно було застосовано обов`язок підвищений стандарт доказування Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. грошових вимог до боржника.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.12.2020 у справі №910/14900/19, від 03.06.2022 у справі № 922/2115/19, щодо доказування наявності господарських зобов`язань та факту здійснення господарських операцій, який не обмежується суто первинними документами, колегія суддів вважає необґрунтованим, виходячи з того, що наведені в них висновки стосуються застосування норм матеріального та процесуального права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

Вказані справи суттєво відрізняються за предметом і підставою позову, за обставинами справи, встановленими судами, за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, що виключає подібність названих справ, зокрема, за змістовним критерієм.

Посилання скаржника на Акт Головного управління ДФС у м. Києві про результати планової документальної виїзної перевірки ТОВ «Піллар» від 11.07.2018 № 437/26-15-14-02-05/16299604, стосуються його характеристики як доказу на підтвердження грошових вимог у конкретній справі, та не стосуються обґрунтувань наявності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Доводи скаржника про те, що наявність у цій справі виключної правової проблеми і передача цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики є необґрунтованими.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що при передачі на її розгляд справ як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний засвідчує той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права (ухвали Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №757/21639/15-ц, від 28.10.2020 у справі №906/677/19).

Клопотання скаржника не містить належного обґрунтування щодо існування правової проблеми у цій справі саме у правозастосуванні відповідних норм права, не доведена відсутність сталої судової практики у відповідних питаннях та наявність виключної правової проблеми з врахуванням кількісного та якісного показників, не зазначено про існування різних позицій у застосуванні норм права.

Натомість, на даний час існує усталена практика та правова позиція Верховного Суду у спорах про визнання грошових вимог до боржника у справах про банкрутство щодо покладення на заявника кредиторських вимог обов`язку підвищеного стандарту доказування у разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутами обґрунтованості таких кредиторських вимог.

Аналогічне стосується й існування усталеної судової практики та правової позиції Верховного Суду щодо підтверджені первинними документами або рішеннями юрисдикційного органу грошових вимог у спорах про визнання таких грошових вимог до боржника у справах про банкрутство, що підтверджується й самим скаржником у клопотанні.

З огляду на те, що аргументи та доводи, викладені у клопотанні Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. не відповідають критеріям, визначеним у ч. 5 ст. 302 ГПК України, адже не містять належного обґрунтування існування правової проблеми у цій справі саме у правозастосуванні відповідних норм права, не обґрунтована наявність виключної правової проблеми з врахуванням кількісного та якісного показників, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів попередніх інстанцій

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що згідно зі ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені п.п. 1, 3, 4, 8 ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Предметом судового розгляду в цій справі є заява Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. про визнання грошових вимог на суму на суму 75 974 660,06 грн.

Грошові вимоги заявника обґрунтовані наявністю заборгованості ТОВ «Піллар» перед компанією BSB Cooperative U.А.:

- у розмірі 148 263.79 Євро та 735,19 доларів СШЛ на підставі Договору про порядок врегулювання боргових правовідносин від 03.04.2018;

- у розмірі 1 496 558,68 доларів США та 59 669.30 євро на підставі Контракту №15102015/1 від 15.10.2015;

- у розмірі 603 353,39 Євро та 202 862.58 швейцарських франків на підставі Договору лізингу обладнання №170804 від 04.08.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

У ч. 1 ст. 45 КУзПБ передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Частиною 3 ст. 45 КУзПБ встановлені вимоги до змісту заяви кредитора, зокрема передбачено, що до заяви в обов`язковому порядку додаються документи, що підтверджують грошові вимоги до боржника.

За приписами ч. 5 ст. 45 КУзПБ розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів (ч. 6 ст. 45 КУзПБ).

Суд касаційної інстанції у цій справі враховує усталені правові висновки Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження за якими:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18);

- завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів на підставі поданих заявниками доказів існування та обґрунтованості цих вимог (подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16).

Наведені правові висновки не втратили своєї актуальності з введенням в дію з 21.10.2019 КУзПБ та втратою чинності Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки КУзПБ (статті 45-47) містить подібне в цій частині правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами із вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Щодо сутності підвищеного стандарту доказування кредиторських вимог у справах про банкрутство

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Таким чином для запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, пред`являються підвищені вимоги.

Сутність підвищеного стандарту доказування у справах про банкрутство полягає, зокрема, в такому:

- перевірка обґрунтованості та розміру вимог кредиторів здійснюється судом незалежно від наявності розбіжностей щодо цих вимог між боржником та особами, які мають право заявляти відповідні заперечення, з одного боку, та кредитором, що заявив грошові вимоги до боржника, з іншого боку;

- при визнанні вимог кредиторів у справі про банкрутство слід виходити з того, що визнаними можуть бути лише вимоги, щодо яких подано достатні докази наявності та розміру заборгованості;

- під час розгляду заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство визнання боржником або арбітражним керуючим обставин, якими кредитор обґрунтовує свої вимоги (ч. 1 ст. 75 ГПК України), саме по собі не звільняє іншу сторону від необхідності доведення таких обставин в загальному порядку.

Заявлені у справі про банкрутство грошові вимоги можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19).

Розглядаючи кредиторські вимоги суд в силу приписів статей 45 - 47 КУзПБ має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі №909/146/19, від 27.02.2020 у справі №918/99/19, від 29.03.2021 у справі №913/479/18).

Системний аналіз цих приписів засвідчує, що законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом розгляду в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. Запроваджений законодавцем підвищений стандарт доказування у справах про банкрутство для кредиторів приводить у випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог до прийняття рішення судом про відмову у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (ст. 76 ГПК України), допустимості (ст. 77 ГПК України), достовірності (ст. 78 ГПК України) та вірогідності (ст. 79 ГПК України).

Правовий висновок про обґрунтованість відмови суду у визнанні грошових вимог до боржника внаслідок неподання заявником належних і достатніх документальних доказів відповідного зобов`язання при поданні заяви про визнання таких вимог сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19. Така судова практика є сталою, адже сформована як при застосуванні ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так і - статті 45 КУзПБ.

Щодо процесуальної можливості подання додаткових доказів на підтвердження грошових вимог до боржника під час апеляційного перегляду справи

Як уже зазначалося провадження у справах про банкрутство регулюється КУзПБ, ГПК України, іншими законами України.

За змістом ст. 45 КУзПБ кредитор повинен подати докази (документи, що підтверджують вимоги до боржника) разом із поданням заяви про визнання грошових вимог.

При цьому за імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (близький за змістом висновок постанови Верховного Суду від 13.04.2021 зі справи №909/722/14, від 01.07.2021 у справі №46/603).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - апелянта) (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 26.02.2019 у справі №913/632/17, від 13.01.2021 у справі №10/Б-921/1442/2013).

Принцип рівності сторін у судовому процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/20010/20, від 16.11.2022 у справі №910/4390/21).

Прийняття апеляційним судом доказів, без встановлення й оцінки обов`язкових за ч. 3 ст. 269 ГПК України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності правозастосування.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що Договір про порядок врегулювання боргових правовідносин, що виникли у відповідності до Угоди про переуступку прав по контрактам від 30.04.2014, підписаний від ТОВ «Піллар» виконавчим директором ОСОБА_1.

Від імені Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей. вказаний договір підписаний директором ОСОБА_2, який одночасно є учасником ТОВ «Піллар» з часткою, якою безпосередньо володіє в розмірі 60,46%, і з рештою частки, якою володіє через Піллар Груп Б.В.

За встановлених судами обставин, ОСОБА_2 у розумінні ч. 1 ст. 1 КУзПБ підпадає під ознаки заінтересованої особи стосовно боржника - ТОВ «Піллар», оскільки представляв одночасно Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. як директор, будучи при цьому власником боржника - ТОВ «Піллар», що свідчать про наявність підстав для покладення на заявника кредиторських вимог - Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. обов`язку підвищеного стандарту доказування обґрунтованості грошових вимог.

Шляхом дослідження заяви кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів у їх сукупності, із забезпеченням дотримання принципу змагальності та найбільш відповідного цьому принципу стандарту доказування - стандарту переваги більш вагомих доказів, із застосування вимог щодо обов`язку підвищеного стандарту доказування обґрунтованості його грошових вимог у зв`язку з обґрунтованими сумнівами сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей., суди у цій справі надали правову оцінку заяві компанії з грошовими вимогами до боржника.

Оцінивши обсяг переданих прав за договором Договір про порядок врегулювання боргових правовідносин, що виникли у відповідності до Угоди про переуступку прав по контрактам від 30.04.2014, суди встановивши, що жодних документів, які підтверджують дійсність вимог Глобал Сан Лімітед до ТОВ «Піллар», а саме документів згідно Додатку 1 до Угоди (специфікації дебіторської заборгованості Глобал Сан), матеріали заяви не містять.

Апеляційний господарський суд ухвалою від 12.09.2022 витребував у Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. первинні документи, які підтверджують дійсність вимог Глобал Сан Лімітед до ТОВ «Піллір» та угоди і інвойси, які перелічені у додатку №1 до Угоди про переуступку прав по контрактах від 30.04.2012 (специфікація дебіторської заборгованості Глобал Сан Лімітед перед ТОВ «Піллір»).

У наданих пояснення на виконання ухвали від 12.09.2022 заявник грошових вимог повідомив про неможливість подання витребуваних судом документів, просив визнати поважними причини неможливості їх подання.

За відсутності первинних документів на підтвердження наявності заборгованості в розмірі 148 263,79 євро та 735,19 доларів США, з урахуванням загальновизнаного принципу приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet", який означає, що "ніхто не може передати більше прав, ніж має сам", суди відмовили у визнанні Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. кредитором у розмірі 148 263,79 Євро та 735,19 доларів США на підставі Договору про порядок врегулювання боргових правовідносин від 03.04.2018.

Щодо вимог на підставі Контракту про надання послуг з переробки сировини іноземного замовника №15102015/1 суди зазначили, що твердження Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. про наявність заборгованості ТОВ «Піллар» за не здійснення викупу давальницької сировини не відповідає умовам Контракту, оскільки останнім не передбачено порядку та строків такого викупу.

З умов Контракту слідує, що фактична передача готової продукції Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. (власнику) здійснюється тільки після оплати ним робіт/послуг, які були здійснені для її виготовлення ТОВ «Піллар», що здійснюється після підписання Акту приймання-передачі робіт/послуг окремо з кожною стороною Контракту, який оформлюється на підставі додаткової угоди про використання конкретної партії давальницької сировини.

У той же час, викуп давальницької сировини у Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. ТОВ «Піллар» Контрактом не передбачений.

Крім того, за результатами аналізу доданих до заяви Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. доказів, суди встановили, що загальна вартість робіт з переробки давальницької сировини Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. за період з 02.01.2018 по 01.09.2018 становить 546 568,99 доларів США.

Натомість за виконані роботи відповідно до Контракту та наданих доказів Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. сплачено 552 337,98 доларів США. При цьому заборгованість ТОВ «Піллар» за цим Контрактом становить 5 768,99 доларів США.

За висновками судів на підставі аналізу наданих Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. документів, різниця між дебіторською і кредиторською заборгованістю ТОВ «Піллар» перед Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. за Контрактом №15102015/1 від 15.10.2015, урахуванням розрахунків за контрактом №161025 від 25.10.2016, становить 84 388,73 доларів США на користь дебіторської заборгованості.

Відтак, суди відмовити у визнанні скаржника кредитором боржника на зазначену суму, встановивши недоведеність Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. належними та допустимими доказами заборгованість ТОВ «Піллар» за Контрактом про надання послуг з переробки сировини іноземного замовника від 15.10.2015 № 15102015/1.

Щодо грошових вимог на підставі Договору лізингу обладнання №170804 від 04.08.2017 суди зауважили, що пунктом 5.2 вказаного договору лізингу обладнання передбачено, що передача майна в лізинг здійснюється відповідними фахівцями Сторін за «Актом приймання-передавання обладнання в лізинг», який є невід`ємною частиною даного Договору.

Тобто, факт передачі майна в оренду і початок строку оренди, підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду.

Разом із цим, матеріали справи не містять підписаного сторонами акту приймання-передавання обладнання в лізинг.

За відсутності акта приймання-передачі обладнання за договору лізингу обладнання від 04.08.2017 № 170804 не підтверджується факт настання строку для оплати лізингових платежів.

Суди встановили, що надана заявником вантажно-митна декларація від 05.11.2018 №155212 на підставі контракту від 04.08.2017 №170804 (код документа 4313) за заявою ТОВ «Піллар» від 15.08.2017 (код документа 9604) компанією BSB Cooperatieve U.A., містить перелік декларацій, які пов`язані з операціями, що проводилися з цим товаром протягом дії зазначеного митного режиму, проте не містить інформації про фінансові розрахунки між виробником товару компанією Meyer Burger AG і вантажовідправником товару компанією BSB Cooperatieve U.A.

Інших доказів на підтвердження розрахунків між Meyer Burger AG та BSB Cooperatieve U.A. до суду не надано.

За встановлених у цій справі обставин, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відхилення грошових вимог Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. до боржника, як таких, що не були належним чином обґрунтовані і підтверджені заявником належними і допустимими доказами відповідно до вимог ст. 45 КУзПБ, ч. 1 ст. 73, ч. 1 та ч. 4 ст. 80, ст. 90 ГПК України.

Правовий висновок про обґрунтованість відмови суду у визнанні грошових вимог до боржника внаслідок неподання заявником належних і достатніх документальних доказів відповідного зобов`язання при поданні заяви про визнання таких вимог сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.04.2019 у справі №910/21939/15, від 28.07.2020 у справі №904/2104/19. Така судова практика є сталою, адже сформована як при застосуванні ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так і - статті 45 КУзПБ.

Щодо Акта Головного управління ДФС у м. Києві про результати планової документальної виїзної перевірки ТОВ «Піллар» від 11.07.2018, на який посилається скаржник на підтвердження кредиторських вимог до боржника колегія суддів зазначає, що вказаний Акт за відсутності первинних документів не може бути безспірним доказом заявлених скаржником кредиторських вимог.

Крім того, відповідний Акт містить суперечливі дані щодо надання на перевірку підтверджуючих документів, оскільки в пункті 2.7 описової частини вказано, що підтверджуючі документи та пояснення надано в повному обсязі, тоді як в пункті 1 описової частини перевіркою встановлено, що ТОВ «Піллар» підтверджуючих документів до перевірки не надавалось.

Відповідних підтверджуючих первинних документів на підставі яких він складений, матеріали справи також не містять.

Крім того, вказаний Акт, а також інші документи, про не дослідження яких зазначає скаржник, не подавався до суду першої інстанції, вони були подані лише на стадії апеляційного провадження, з порушенням процедури подання, що визначена п. 6 ч.2 ст. 258 ГПК України, без обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема помилкове застосування судами першої та апеляційної інстанцій норми ст. 257 ЦК Україні, замість ст.ст. 4, 5, 32, 43 Закону України «Про міжнародне приватне право», що визначають строк позовної давності, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №911/2672/17, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України від 29.03.2017 у справі № 295/2146/14-ц (пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України) є необґрунтованими.

Колегія суддів зауважує, що судами відмовлено Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей. у визнанні кредитором боржника не з підстав спливу строку позовної давності, а з підстав не доведення кредитором своїх кредиторських вимог належними та допустимими доказами, а саме, первинними документами.

Проаналізувавши постанову Верховного Суду та ухвалу Вищого спеціалізованого суду, на які, як на підставу подання касаційної скарги відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України посилається скаржник в частині неправильного застосування норм матеріального права, суд встановив, що наведені в них висновки стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

Так, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду під 10.04.2019 у справі №911/2672/17 дійсно містяться зазначення норм права, на неправильне застосування яких посилається скаржник у даній справі (ст.ст. 4, 5, 32, 43 Закону України «Про міжнародне приватне право»), проте відмінність судових рішеннях у справі №911/2672/17 та у цій справі зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ.

У наведеній справі судами встановлено, що кредитор є іноземною юридичною особою, а кредитний договір було укладено у м. Прага, крім того, реалізовуючи принцип автономії волі кредитор та боржник у п. 20.2 Кредитного договору визначили, що цей договір регулюється та тлумачиться відповідно до законодавства Чеської республіки.

Посилання скаржника на ухвалу (а не постанову, як зазначає скаржник) колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду від 29.03.2017 у справі №295/2146/14-ц є безпідставним, оскільки в ній не надавалося жодного правового висновку щодо застосування положень Закону України «Про міжнародне приватне право». Під час її прийняття судом касаційної інстанції вирішувалося питання правомірності закриття провадження у зв`язку з підсудністю цивільної справи про захист прав споживачів та стягнення коштів, відповідачем у якій була юридична особа-нерезидент.

Таким чином, у вищевказаних судових рішеннях та у цій справі вбачається відмінність, зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, названі справи відрізняються за предметом і підставою позову, за обставинами справи, встановленими судами, за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів) й прийнято судове рішення, що виключає подібність названих справ, зокрема, за змістовним критерієм.

Проаналізувавши постанови Верховного Суду, на які, як на підставу подання касаційної скарги відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України послався скаржник в частині неправильного застосування норм процесуального права (ст.ст. 73, 76, 79 ГПК України) колегія суддів з урахуванням правової позиції Верховного Суду щодо «подібності правовідносин», зокрема викладену в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/18351/21, від 22.12.2022 у справі №903/34/22), а також правову позицію Верховного Суду у постанові від 22.12.2022 у справі № 903/34/22 щодо універсальності процесуальних норм під час розгляду господарських справ, колегія суддів приходить до висновку, що наведені в них висновки Верховного Суду стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18 предметом спору є стягнення заборгованості, а позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем, як покупцем, взятих на себе зобов`язань за договором поставки молока.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17 предметом спору є зобов`язання вчинити дії та визнання договору припиненим, а позовні вимоги обґрунтовані неналежними діями державного виконавця.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 предметом спору є зобов`язання здійснити поставку товару і стягнення неустойки, а спір стосується різного тлумачення сторонами спору дати укладення договору поставки сої.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №902/761/18 предметом спору є стягнення грошових коштів, а позовна заява мотивована наявністю підстав для стягнення збитків.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, предметом спору є визнання недійсним правочину щодо переходу права власності, а спір між сторонами виник щодо ціни (вартості) набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки.

Отже, правовідносини в цих справах очевидно не є подібними зі справою, що розглядається, з огляду на предмет і підстави заявлених позовних вимог, характер (зміст) спірних правовідносин, їх нормативно-правове регулювання.

У кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, а висновки Верховного Суду щодо необхідності застосування стандартів доказування, допустимості доказів та доктрини заборони суперечливої поведінки сформовані з урахуванням конкретних обставин кожної справи та змісту правовідносин, які є відмінними від правовідносин сторін у цій справі. За своїм змістом наведені скаржником висновки Верховного Суду мають узагальнений характер, зокрема щодо подання сторонами доказів на підтвердження своїх вимог і заперечень та оцінки цих доказів судом при вирішенні справи, отже зазначене не є підтвердженням неправильного застосування судами у справі, яка розглядається, норм процесуального права.

Переглядаючи справу в касаційному порядку Верховний Суд, який відповідно до ч. 3 ст. 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до ст. 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

Водночас Суд звертає увагу, що відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України не дослідження судом зібраних у справі доказів є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу.

Однак, як було зазначено вище, у цій справі підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, на яку посилався скаржник, не підтвердилась.

З огляду на вищезазначене, доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, як і аргументи про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів відхиляє з підстав їх необґрунтованості.

Доводи скаржника про необґрунтоване відхилення апеляційним судом клопотання про долучення та витребування доказів колегією суддів визнаються безпідставними, адже клопотання представника BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей.) про витребування доказів у справі відхилене як таке, що подане з пропуском терміну для його подання за відсутність обґрунтування відповідно до вимог ст.ст. 80, 81 ГПК України причин, з яких воно не могло бути подане у встановлені строки.

З огляду на вищезазначене, доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами норм права при прийнятті оскаржуваних судових рішень, як і аргументи про неврахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів відхиляє з підстав їх необґрунтованості.

Аргументи скаржника стосовно ненадання судами попередніх інстанцій належної оцінки окремим фактам і доказам за своєю суттю зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що перебуває поза межею повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд звертає увагу, що суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №925/698/16).

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), згодом підтриманий Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі №908/1795/19).

Висновки судів попередніх інстанцій у питанні розгляду та визнання грошових вимог кредиторів ґрунтуються на встановлених судами обставинах і оцінених доказах та повністю узгоджуються з приписами чинного законодавства, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до необхідності переоцінки цих доказів та обставин, що відповідно до приписів ст. 300 ГПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Проніна проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Переглянувши у касаційному порядку в межах доводів та вимог касаційної скарги оскаржувані постанову апеляційного господарського суду та ухвалу місцевого господарського суду в частині грошових вимог BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей.), Верховний Суд не встановив порушення та невірного застосування норм матеріального та процесуального права, на які посилався скаржник.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги межі перегляду справи судом касаційної інстанції в порядку ст. 300 ГПК України, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 308, ст. 309 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) та необхідність залишення без змін оскаржуваних постанови Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2022 та ухвали Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 в частині відмови Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей. у визнанні кредитором боржника у справі №910/6210/20.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі. Кооператіве Ю.Ей.) про передачу справи № 910/6210/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2. Касаційну скаргу BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей.) залишити без задоволення.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 та ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.08.2021 в частині грошових вимог BSB Cooperative U.A. (Бі.Ес.Бі.Кооператіве Ю.Ей.) у справі №910/6210/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Жуков С.В.

Пєсков В.Г.