ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.03.2023 р. Справа № 914/770/23

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 , місто Бібрка, Перемишлянський район, Львівська область

до відповідача ОСОБА_2 , місто Львів

про стягнення 161 836,53 грн.

ВСТАНОВИВ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 161 836,53 грн заборгованості, з яких 125 600 грн основний борг, 31 400,00 грн дострокове повернення суми отриманої позики, 3 766,75 грн інфляційні нарахування, 1 069,78 грн три проценти річних.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2023 позовну заяву передано для розгляду судді Сухович Ю.О.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

При постановленні ухвали суд керувався наступним.

За змістом частини 1 статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Для забезпечення якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який має на меті розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Згідно частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатись також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті) та інші справи, у визначених законом випадках.

Вищевказана норма містить перелік спорів, що розглядаються господарськими судами.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Як вбачається із позовної заяви, вона подана фізичною особою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Предметом спору є стягнення 161 836,53 грн заборгованості.

Підставою виникнення правовідносин між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є договір позики від 30.06.2022, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коржан І.В. та зареєстрований в реєстрі за №977.

З інформації, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 не є та не був зареєстрований фізичною собою-підприємцем.

Відтак, враховуючи суб`єктний склад сторін, даний позов не відноситься до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі, як правило, є фізична особа).

Разом із цим критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Визначаючи юрисдикцію спору, необхідно зважати як на суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, так і на відповідний суб`єктний склад учасників у цій справі.

Хоч поданий на розгляд господарського суду позов за своїм предметом (стягнення заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням договору позики) міг би бути розглянутий за правилами господарського судочинства, проте за своїм суб`єктним складом не відповідає вимогам, встановленим пунктом 1 частини 1 статті 20 та частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України.

Беручи до уваги вищевикладене, а також те, що спір, який виник між сторонами носить приватноправовий характер, позивачу слід звернутися за захистом порушеного права до місцевого загального суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Керуючись статтями 4, 20, 175, 234, 235, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. У відкритті провадження у справі відмовити.

2. Позовну заяву з доданими до неї документами, в тому числі поштовий конверт повернути позивачу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки визначені розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Ухвалу підписано 13.03.2023

Суддя Сухович Ю.О.