ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3521/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів Березкіної О.В., Дарміна М.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігун-Транс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2022 (суддя Новікова Р.Г. ) у справі №904/3521/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігун-Транс» м. Сарни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» м. Кривий Ріг

про стягнення штрафу в розмірі 60247грн.61коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бігун-Транс" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "О.С.П.АГРО" з позовом про стягнення штрафу в розмірі 60247грн.61коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2022 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин ненадання позивачем доказів узгодження або інформування відповідача про звернення позивача до Акціонерного товариства у м. Одоле «ПКС ІНТЕРНЕШИНАЛ КАРГО» для надання послуг митного брокера під час перетину вищезгаданими транспортними засобами митного кордону Республіки Польщі. Крім того, господарський суд вказав, що позивачем не наданий документ, виданий компетентним митним органом Республіки Польща, на підтвердження відмови у перетині митного кордону Республіки Польща через відсутність ветеринарного дозволу, також відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою надати ветеринарний дозвіл після отримання вантажу і до передачі його вантажодержувачу.

Не погодившись з рішенням господарського суду, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- принцип свободи договору, закладений в ст.627 ЦК України, дав можливість сторонам відступити від положень Статуту щодо розміру штрафу і врегулювати умови договору на власний розсуд;

- замовник перевезення не мав допустити будь-якого простою: ні того, що не залежить від перевізника, ні того, що не залежить від замовника. Він допустив простій - значить порушив узяте на себе зобов`язання. В цьому полягає його вина у вигляді бездіяльності;

- за даними довідки ТОВ «Системи Контролю Транспорту» №12 від 21.11.2022 належний позивачу автомобіль Volvo FH 13.440 д.н.з НОМЕР_1 прибув за адресою PKS INTERNATIONAL CARGO S.A. Hrebenne, 22-680 Lubycza Krolewska - 27 липня 2022 p. і знаходився там з 09:10:48 до 14:14:07 04 серпня 2022: інший, належний позивачу автомобіль DAF XF 105.460 д.н.з НОМЕР_2 прибув за тією ж адресою 01 серпня 2022 р. і знаходився там з 09:10:48 до 14:14:07 04 серпня 2022, жодна із сторін фактів, вказаних в Довідці не заперечувала, при цьому, саме замовник, який узяв на себе зобов`язання не допускати простою транспортних засобів понад обговорений даним контрактом час - не виконав цього зобов`язання, адже не забезпечив нормативного простою, погодженого сторонами у п.3.2. Договору, між тим, у пункті 3.1. Договору, сторони в чіткій та однозначній формі погодили в, що простоєм є будь-яка вимушена стоянка, в тому числі й та, яка не залежить від замовника;

- до позовної заяви було додане Повідомлення про причини простою, видане польським митним агентством АТ «ПКС ІНТЕРНЕШИНАЛ КАРГО», у якому вказано, що реєстрація транспортних засобів для проходження митних процедур не відбулася, з причин відсутності оригіналу Ветеринарного дозволу. Вказаний документ був наданий лише 04 серпня 2022 р., таким чином, відсутність оригіналу Ветеринарного дозволу під час митного оформлення та його очікування спричинили наднормові простої транспортних засобів належних перевізнику, натомість, саме замовник спірного перевезення узяв на себе обов`язок оплати перевезення, контроль за організацією перевезення, в тому числі, зобов`язання не допускати простою, навіть який від нього не залежить .

Просить рішення господарського скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 9800,00 грн. витрат, понесених позивачем на правову допомогу адвоката під час апеляційного перегляду рішення суду.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також відповідач у відзиві заперечує проти заявлених позивачем до стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. Відповідач зазначає, що послуги з правової допомоги, що надавалися під час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції та час, витрачений на них, не відповідає рівню і часу, який міг бути затрачений адвокатом.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.01.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігун-Транс» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2022 у справі №904/3521/22. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які

учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної

скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Між Товариством з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» (замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бігун-Транс» (перевізником) був укладений договір №6ТР від 13.07.2022 перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якогоу перевізник зобов`язується виконати перевезення ввіреного йому замовником вантажу до пункту призначення і передати його уповноваженій на його отримання особі, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу та надані транспортно-експедиторські послуги встановлену плату. Замовник згідно цього договору також має право виступати експедитором, організовуючи перевезення вантажів керуючись даним договором, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» №1955-IV від 01.07.2004, Законом України «Про транспорт» №232/94-ВР від 10.11.1994, Цивільним Кодексом України, Угодою про митне оформлення міжнародних перевезень, які здійснюються автомобільним транспортом (Прага, 18.11.1965), Женевською Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів дорогами (КДПВ) від 19.05.1956 і Протоколом до неї від 05.07.1978, Митною конвенцією про перевезення вантажів з використанням Карнету TIR від 14.11.1975, Статутом автомобільного транспорту і Правилами перевезень вантажів.

В пункті 1.3 договору визначено, що сторони визнають юридичну силу письмових повідомлень, документів, переданих засобами факсимільного зв`язку та електронної пошти. Договір, укладений за факсом чи електронною поштою, має юридичну силу. В такому випадку сторони в подальшому оформляють примірник договору, скріплений оригінальними підписами і печаткою.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що міжнародне перевезення вантажів виконуються у відповідності до умов Конвенції 1956 року про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (далі - КДПВ), митної Конвенції про міжнародне перевезення вантажів (далі - Конвенція МДП), Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, нормативних актів України, а також умов цього договору.

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 договору відповідно до договору замовник завчасно повідомляє перевізнику в письмовій заявці наступні відомості щодо кожного рейсу, яка є невід`ємною частиною даного договору:

- дата завантаження;

- маршрути;

- дані про рухомий склад;

- кількість та різновид вантажу;

- місце завантаження, контактні телефони, контактні особи;

- місце митного оформлення в країні відправлення (в разі потреби);

- місце митного оформлення в країні призначення (в разі потреби);

- місце розвантаження вантажу (найменування складу, адреса, телефон, контактна особа);

- узгоджена фрахтова сума за заявкою (вартість перевезення);

- додаткові дані за заявкою (в разі потреби);

- вантажовідправники та вантажоодержувачі;

- строк доставки вантажу;

- митні переходи (в разі потреби)

Заявка на перевезення вантажу повинна бути складена в письмовій формі, скріплена печатками і підписами замовника та перевізника, є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктами 3.1, 3.2 договору визначено, що замовник зобов`язаний не допускати простою транспортних засобів понад обговорений даним контрактом час. Простоєм вважається:

- вимушена стоянка транспортного засобу з причин, що не залежать від перевізника, на місці завантаження, розвантаження, замитнення, розмитнення, вимушена стоянка на кордоні у зв`язку з помилками, допущеними при оформленні супровідних документів на вантаж, а також при виникненні простою транспорту на дорогах країн по яких здійснюється перевезення - при відсутності відповідних документів на вантаж, які повинні бути підготовленими замовником.

- вимушена стоянка транспортного засобу з причин, що не залежать від замовника.

Сторони погодили, що лімітний простій зі сторони замовника допускається протягом 24 годин при завантаженні, 24 годин при розвантаженні, 24 години на замитнення, 24 години на розмитнення - при міжнародних перевезеннях.

Пунктом 3.3 договору на замовника покладається обов`язок забезпечити належне оформлення перевізних та інших документів, які потрібні для перевезення вантажу, (тобто замовник повинен потурбуватися про безперешкодне проходження вантажу через кордони країн, а саме підготувати попереднє повідомлення на кордон та інші випадки, що спричинятимуть затримку автомобіля), своєчасне проведення розрахунків. Перелік документів, необхідних для проходження вантажу, попередньо узгоджується між сторонами в заявці на перевезення.

Відповідно до пунктів 4.2, 4.4 договору перевізник зобов`язаний отримати вантаж у вантажовідправника згідно товарно-транспортної накладної (СМR), супроводжувати вантаж до місця призначення, пред`явити митним органам і видати вантаж уповноваженій особі замовника, разом із товаросупровідними документами.

Надавати замовнику рахунки з прикладеними оригіналами товаротранспортних накладних (СМR) із всіма відмітками прикордонних митниць, екологічних, санітарних, карантинних та інших інспекцій у місцях пропуску товарів на територію України відповідно до характеру перевезеного вантажу, а також накладною на відпуск товарів, а в необхідних випадках і інші документи, на отримання яких він уповноважений замовником не пізніше 10 днів після повернення автомобілів з рейсу.

Згідно з підпунктами 5.1.1, 5.1.2 пункту 5.1 договору ціна послуг за перевезення вантажів визначається сторонами при узгодженні замовлень на виконання перевезень та визначається у заявці, що є невід`ємною частиною договору, щодо конкретного перевезення. Ціна у заявці може визначатись з прив`язкою до іноземної валюти, з перерахування в гривню України згідно з курсом НБУ на дату завантаження товару та надання рахунків на оплату.

Оплата наданих перевізником за даним договором послуг здійснюється замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок перевізника: 20% після замитнення, 70% протягом трьох банківських днів після виконання послуг з перевезення та 10% після отримання оригіналів перевізних документів. Датою виконання послуг є дата, зазначена в акті виконаних робіт. У випадку відсутності акту виконаних робіт з будь-яких причин, датою виконання перевезення вважається дата надання послуг з перевезення, що зазначена в будь-якому іншому документі, що може підтвердити факт надання послуги.

Відповідно до пункту 6.1 договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків, передбачених цим договором, сторони несуть майнову відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. У випадку невиконання чи неналежного виконання сторонами їхніх обов`язків відповідно до даного договору, винна сторона відшкодовує стороні, якій завдані збитки, розмір завданих збитків у повному обсязі, на основі документів, які підтверджують завдання збитків.

Підпунктом 6.4.2 пункту 6.4 договору встановлено, що за простій транспортного засобу понад узгоджених термінів з вини замовника, вказаних в пункті 3.1, останній сплачує перевізнику штраф у розмірі 150 євро - при здійсненні міжнародних перевезень та при здійсненні перевезень територією України - 2500грн. за кожний наступний день простою транспортного засобу, крім часу лімітного простою.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.3 договору цей договір, вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2022.

Зміни та доповнення до даного договору дійсні тільки в тому випадку, коли вони виконані в письмовій формі і підписані обома сторонами. Одностороння зміна умов договору не допускається.

Сторонами підписані заявки №1 від 19.07.2022 та №2 від 19.07.2022, в яких сторони узгодили наступне:

- у заявці №1 від 19.07.2022 - дата відвантаження - з 20 по 22.07.2022; назва вантажу - макуха ріпакова в б/б; вага вантажу 22т; вантажовідправник, адреса навантаження О.С.П.АГРО, м. Кривий Ріг, вул. Центральна, 27ж; пункт переходу Рава-Руська; вантажоодержувач - ТОВ «Балтико»; адреса розмитнення митниця Krustpils 38B, Riga, митні брокери Astrobalt Logistics; адреса вивантаження Латвія, Рига, вул. Крустпілс, 157А; склад продукції (згідно з паспортом якості) - макуха ріпакова; ціна фрахту - 3900євро за курсом НБУ; дані транспортного засобуBK08-83ET/BK38-21XP / 22tons; перевізник ТОВ «Бігун-Транс»; додаткова інформація - автотранспорт повинен прибути на місце завантаження в чистому та сухому вигляді, кузов без протікань та сторонніх запахів. У заявці також зазначені відомості про водія.

- у заявці №2 від 19.07.2022 - дата відвантаження - з 20 по 22.07.2022; назва вантажу - макуха ріпакова в б/б; вага вантажу 22т; вантажовідправник, адреса навантаження О.С.П.АГРО, м. Кривий Ріг, вул. Центральна, 27ж; пункт переходу Рава-Руська; вантажоодержувач - ТОВ «Балтико»; адреса розмитнення митниця Krustpils 38B, Riga, митні брокери Astrobalt Logistics; адреса вивантаження Латвія, Рига, вул. Крустпілс, 157А; склад продукції (згідно з паспортом якості) - макуха ріпакова; ціна фрахту - 3900євро за курсом НБУ; дані транспортного засобуBK30-12CO/BK03-28XP /22tons; перевізник ТОВ «Бігун-Транс»; додаткова інформація - автотранспорт повинен прибути на місце завантаження в чистому та сухому вигляді, кузов без протікань та сторонніх запахів. У заявці також зазначені відомості про водія.

Відповідно до міжнародних товарно-транспортних накладних (СМR) №473446 та №473447 зазначений у заявках вантаж був одержаний ТОВ «Балтико» 16.08.2022.

На підставі виставлених рахунків №1267 від 25.07.2022 на суму 145349грн., №1268 від 25.07.2022 на суму 145349грн. відповідач перерахував позивачу суму в розмірі 290698грн. платіжними дорученнями №1738 від 25.07.2022, №1944 від 17.08.2022, №2082 від 02.09.2022.

Водночас, відповідно до довідки ТОВ «Системи Контролю Транспорту» №12 від 21.11.2022:

- автомобіль VOLVO FH 13.440 д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться на обслуговуванні в системі супутникового моніторингу СКТ Глобус, прибув за адресою PKS INTERNATIONAL CARGO S.A. Hrebenne, 22-680 Lubycza Krolewska 27.07.2022 і знаходився там з 13:31:40 до 14:18:24 04.08.2022.

- автомобіль DAF XF 105.460 д.н.з НОМЕР_2 , що знаходиться на обслуговуванні в системі супутникового моніторингу СКТ Глобус, прибув за адресою PKS INTERNATIONAL CARGO S.A. Hrebenne, 22-680 Lubycza Krolewska 01.08.2022 і знаходився там з 00:00:00 до 13:55:14 04.08.2022.

В обґрунтування наявності вини відповідача у понаднормовому простої автомобілів позивач посилається на повідомлення митного агентства у с.Гребенне Акціонерного товариства в м. Ополе «ПКС ІНТЕРНЕШИНАЛ КАРГО» №115 та №116 від 12.08.2022, в яких вказано, що:

- транспортний засіб VOLVO BK30-12CO/BK03-28XP (міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) №473447) прибув 27.07.2022 для реєстрації декларації Т1, не пройшов реєстрацію через відсутність оригіналу ветеринарного дозволу, необхідного для здійснення ветеринарного контролю. Необхідний документ був наданий 04.08.2022, було видано Т1 22PL303020NS58FES3 і транспортний засіб продовжив транспортування;

- транспортний засіб DAF BK08-83 ET/BK38-21XP (міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) №473446) прибув 01.08.2022 для реєстрації декларації Т1, не пройшов реєстрацію через відсутність оригіналу ветеринарного дозволу, необхідного для здійснення ветеринарного контролю. Необхідний документ був наданий 04.08.2022, було видано Т1 22PL303020NS58NY50 і транспортний засіб продовжив транспортування.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення штрафу в розмірі 60247грн.61коп., позивач посилається на той факт, що внаслідок ненадання відповідачем оригіналу ветеринарного дозволу, необхідного для здійснення ветеринарного контролю, відбувся понаднормовий простій транспортних засобів тривалістю 11днів.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд послався на те, що матеріалах справи відсутні докази узгодження або інформування відповідача про звернення позивача до Акціонерного товариства у м. Одоле «ПКС ІНТЕРНЕШИНАЛ КАРГО» для надання послуг митного брокера під час перетину вищезгаданими транспортними засобами митного кордону Республіки Польщі.

Крім того, суд вказав, що позивачем не наданий документ, виданий компетентним митним органом Республіки Польща, на підтвердження відмови у перетині митного кордону Республіки Польща через відсутність ветеринарного дозволу, а також відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою надати ветеринарний дозвіл після отримання вантажу і до передачі його вантажоодержувачу.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строком договору, відповідно до ст. 631 ЦК України, є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1, 2 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення укладається у письмовій формі.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В даному випадку на виконання умов договору сторонами 19.07.2022 складені заявки №№1, 2 на міжнародне перевезення вантажів за маршрутом: м.Кривий Ріг (Україна) м.Рига (Латвія).

На підтвердження укладання договору перевезення оформлені дві міжнародні товаротранспортні накладні CMR №473446 та №473447.

Стаття 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» надає визначення міжнародним перевезенням. Ними є перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону, а за статтею 53 цього ж Закону організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19 травня 1956 року.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 № 72/14-612/1-1559 «Щодо набуття чинності міжнародними договорами» ця Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Суд зазначає, що згідно статті 1 Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Згідно ст. 11 цієї Конвенції:

1. Для цілей митних та інших формальностей, які повинні бути здійснені до доставки вантажу, відправник додає до вантажної накладної необхідні документи або надає їх в розпорядження перевізника, і забезпечує його всією інформацією, якої він може потребувати.

2. Перевізник не зобов`язаний перевіряти вірність і адекватність цих документів та інформації. Відправник несе відповідальність перед перевізником за будь-які збитки, заподіяні відсутністю, недостатністю чи невірністю таких документів та інформації, за винятком випадків незаконних дій або недбалості перевізника.

Щодо досліджуваної справи, перевезення були виконані належним чином, що підтверджується відтиском штампу та підписом уповноваженої особи вантажоодержувача у графі 24 накладних CMR/

Водночас, згідно з повідомленнями митного агентства у с.Гребенне Акціонерного товариства в м. Ополе «ПКС ІНТЕРНЕШИНАЛ КАРГО» №115 та №116 від 12.08.2022, в яких вказано, що:

- транспортний засіб VOLVO BK30-12CO/BK03-28XP (міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) №473447) прибув 27.07.2022 для реєстрації декларації Т1, не пройшов реєстрацію через відсутність оригіналу ветеринарного дозволу, необхідного для здійснення ветеринарного контролю. Необхідний документ був наданий 04.08.2022, було видано Т1 22PL303020NS58FES3 і транспортний засіб продовжив транспортування;

- транспортний засіб DAF BK08-83 ET/BK38-21XP (міжнародна товарно-транспортна накладна (СМR) №473446) прибув 01.08.2022 для реєстрації декларації Т1, не пройшов реєстрацію через відсутність оригіналу ветеринарного дозволу, необхідного для здійснення ветеринарного контролю. Необхідний документ був наданий 04.08.2022, було видано Т1 22PL303020NS58NY50 і транспортний засіб продовжив транспортування.

Відсутність ветеринарного дозволу під час реєстрації декларації Т1 та його очікування спричинили понаднормовий простій двох належних позивачу транспортних засобів в загальній кількості 11 днів.

Відтак, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку позивачем надані належні докази на підтвердження понаднормового простою транспортних засобів позивача з вини відповідача, який не надав своєчасно оригінали ветеринарних дозволів, необхідних для здійснення ветеринарного контролю.

Між тим, відповідно до пункту 3.1 договору відповідач зобов`язується не допускати простою транспортних засобів понад обговорений даним контрактом час. В пункті 3.2 договору сторони погодили, що лімітний простій зі сторони відповідача допускається протягом 24 годин при завантаженні, 24 години при розвантаженні, 24 години на замитнення, 24 години на розмитнення - при міжнародних перевезеннях.

У цьому зв`язку, позивачем правомірно, відповідно до умов п.6.4.2 нарахований та заявлений до стягнення штраф в сумі 1650 євро, який станом на дату звернення позивача з вимогою до відповідача по курсу НБУ становить 60247,61грн.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок господарського суду стосовно того, що матеріалах справи відсутні докази узгодження або інформування відповідача про звернення позивача до Акціонерного товариства у м. Одоле «ПКС ІНТЕРНЕШИНАЛ КАРГО» для надання послуг митного брокера під час перетину вищезгаданими транспортними засобами митного кордону Республіки Польщі.

Відповідно до Конвенції про процедуру спільного транзиту, транзитна декларація Т1 є митною гарантією і застосовується для товарів, які перетинають територію ЄС транзитом; для гарантії доставки товару від кордону ЄС до митного складу або внутрішньої митниці або навпаки. Транзитна декларація Т1 оформлюється на кордоні ЄС на вантажі, які прибувають по суші.

Без оформлення транзитної декларації Т1 проїзд територією ЄС є неможливим.

Також колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду і про те, що позивачем не наданий документ, виданий компетентним митним органом Республіки Польща, на підтвердження відмови у перетині митного кордону Республіки Польща через відсутність ветеринарного дозволу, а також відсутні докази звернення позивача до відповідача з вимогою надати ветеринарний дозвіл після отримання вантажу і до передачі його вантажоодержувачу, оскільки до позовної заяви було додане Повідомлення про причини простою, видане сертифікованим митним брокером, який діє на території Польщі (у формі митної агенції) АТ «ПКС ІНТЕРНЕШИНАЛ КАРГО», у якому вказано, що реєстрація транспортних засобів для проходження митних процедур не відбулася з причин відсутності оригіналу Ветеринарного дозволу. Вказаний документ був наданий лише 04 серпня 2022 р.

При цьому, законодавчо не встановлено, що спірні обставин повинні підтверджуватися документами, виданими саме державними (компетентними) органами.

З цих підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Рішення суду належить скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в сумі 60247,61 грн. задовольнити.

Також позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача 540,00 грн., сплачених за переклад документів, складених польською мовою.

У статті 10 Конституції України закріплено, що державною мовою в Україні є українська мова. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Згідно з частиною 1 статті 10 ГПК господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Відповідно до статті 127 ГПК до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати, пов`язані, зокрема із залученням перекладачів.

Згідно з частинами 5-7 статті 127 ГПК розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Апеляційним судом встановлено, що позивачем до матеріалів справи представлена квитанція до прибуткового касового ордеру №26 від 15.09.2022 за виконані роботи з перекладу довідок з польської мови на 540,00грн. (а.с.25).

Позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом до матеріалів справи надано перекладені українською мовою документи, що підтверджують правовідносини сторін; переклад засвідчено перекладачем, підпис і особу перекладача засвідчено нотаріально.

Таким чином, позивачем належним чином підтверджено понесення ним витрат на послуги перекладача при перекладі документів, пов`язаних з розглядом цієї справ, тому такі витрати в сумі 540,00грн. підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати, понесені на правову допомогу адвоката в сумі 6500,00грн.

Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 2 статті 126 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( частина 3 статті 126 ГПК України).

Відповідно до приписів частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Згідно з частиною 5 статті 129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст. 126 ГПК України).

Розподіл судових витрат передбачено ст.129 ГПК України, частинами 4, 5 якої встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 ст.129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Верховного Суду від 21.09.2021 у справі №925/932/20, від 04.06.2020 у справі № 906/598/19.

Відповідно до пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Статтею 30 даного Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При встановленні розміру гонорару врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Отже домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є правовідносинами, що склалися між адвокатом та клієнтом.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі «East/West» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

У рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v., заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Таким чином не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару за прийняття рішення на користь клієнта - «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Так, 30.09.2022 між позивачем (довірителем) та адвокатом Лозою Віктором Миколайовичем укладено договір про правову допомогу, відповідно до п.1.1 якого адвокат зобов`язується від імені і за рахунок довірителя надати правову допомогу у спорі з ТОВ «О.С.П. Агро». З цією метою здійснити огляд, дослідження та аналіз доказів за їх місцезнаходженням (4год.), провести заходи досудового врегулювання спору шляхом проведення переговорів на предмет повернення боргу, підготовки та направлення вимоги (1год.), підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати позовну заяву (8год.), провести арифметичні розрахунки (0,5год.), вчинити інші дії, необхідні для розгляду справи в суді та на стадії примусового виконання судового рішення (4год.).

Пунктом 2.1 договору визначено, що за здійснення дій, що визначені у п.1.1 цього договору, довіритель сплачує адвокату винагороду в розмірі 6500,00грн.

Згідно з п.2,3 договору при задоволенні позову довіритель сплачує адвокату премію (гонорар успіху) у сумі 2500,00грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордеру №02-10 від 03.10.2022 позивачем сплачено адвокату за означеним договором 6500,00грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом надано, а довірителем прийнято послуги на загальну суму 6500,00.

Відтак, в даному випадку, матеріалами справи документально підтверджується надання адвокатом позивачу правничої допомоги на суму 6500,00 та оплату позивачем за цю правничу допомогу, у зв`язку з чим вимоги позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі слід задовольнити в повному обсязі.

Також в апеляційній скарзі позивач просить стягнути з відповідача 9800,00 грн. витрат, понесених позивачем на правову допомогу адвоката під час апеляційного перегляду рішення суду.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем під час апеляційного перегляду справи, є завищеним.

Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи представлений договір про правову допомогу №2 від 13.01.2023, відповідно до п.1.1 якого адвокат зобов`язується від імені і за рахунок довірителя надати правову допомогу у спорі з ТОВ «О.С.П. Агро» під час апеляційного перегляду рішення. З цією метою здійснити аналіз мотивів судового рішення на їх невідповідність положенням законодавства (3год.), здійснити аналіз судової практики(1,5год.), підготувати пакет документів, необхідний для звернення до суду, підготувати апеляційну скаргу (7год), вчинити інші дії, необхідні для розгляду справи в апеляційному суді (3год.).

Пунктом 2.1 договору визначено, що за здійснення дій, що визначені у п.1.1 цього договору, довіритель сплачує адвокату винагороду в розмірі 9800,00грн.

Квитанцією до прибуткового касового ордеру №03-01 від 16.01.2023 позивачем сплачено адвокату за означеним договором 9800,00грн.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом надано, а довірителем прийнято послуги на загальну суму 9800,00грн.

Дослідивши означений акт, колегією суддів встановлено, що адвокатом витрачений наступний час та надані наступні послуги:

- аналіз мотивів судового рішення на їх невідповідність положенням законодавства (3год.10хв.),

- аналіз судової практики(1год.30хв.),

- підготовка пакету документів, необхідних для звернення до суду, підготовка апеляційної скаргу (7год),

- вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи в апеляційному суді (3год.).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим акт надання послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, колегія суддів приймає до уваги, що справа не є складною, результат її вирішення не впливає на репутацію сторін та не має публічного інтересу. Позиції, як позивача так і відповідача не змінилися з першої інстанції і апеляційна скарга позивача аргументована подібними доводами, що і позовна заява.

Водночас, з наданого акту не вбачається, які саме вчинені адвокатом інші дії, необхідні для розгляду справи в апеляційному суді.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд зменшити заявлені позивачем витрати на правничу допомогу, у зв`язку з невідповідністю витрат критерію реальності та розумності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу в сумі 9800,00грн. є непропорційними до предмету позову та неспіврозмірними з виконаною роботою, а тому, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, керуючись статтями 126, 129 ГПК України, дійшла висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції підлягають стягненню частково, в сумі 4000,00 грн.

Витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігун-Транс» задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2022 у справі №904/3521/22 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «О.С.П.АГРО» м. Кривий Ріг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бігун-Транс» штраф в сумі 60247,61 грн., плату за виконані роботи з перекладу довідок з польської мови в сумі 540,00 грн. витрати на послуги адвоката в сумі 10 500,00 грн. та судовий збір в сумі 6202,50 грн., у тому числі за розгляд справи в апеляційній інстанції.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду з підстав передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна