РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.02.2023Справа № 910/11487/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М. за участю секретаря судового засідання Легкої А.С. розглянув матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАВУТИНА.НЕТ"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гарматна 31А"

про зобов`язання виконати умови договору.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАВУТИНА.НЕТ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гарматна 31А" про зобов`язання виконати умови договору № 24 від 02.06.2014, шляхом надання доступу до елементів інфраструктури будинку № 31 - А по вул. Гарматна в м. Києві для надання електронних комунікаційних послуг населенню.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 07.11.2022 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішив справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

12.01.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що забудовник - ТОВ "Будівництво та реконструкція" не переводило на відповідача свої права та обов`язки за Договором № 24 від 02.06.2014 та не повідомляло про існування будь-яких договорів з третіми особами, які б впливали, встановлювали, змінювали чи припиняли його права та обов`язки. Вказував, що вищевказаний договір є договором підряду, а не договором про надання доступу. Вважає, що він припинив свою дію шляхом його виконання, адже між позивачем та ТОВ «БУДІВНИЦТВО ТА РЕКОНСТРУКЦІЯ» підписано відповідний акт прийому-передачі без зауважень. Також зазначав, що позивачем не надав доказів того, що сторонами договору не було виконано вимоги п. 6.2. Договору № 24 та він не припинив своєї дії, тому відповідач вважає, що він є неналежним відповідачем у справі.

23.01.2023 позивач подав суду відповідь на відзив, в якій проти викладених відповідачем у відзиві обставинах заперечував.

30.01.2023 відповідач подав суду заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 31.01.2023 суд постановив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 28.02.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

02.06.2014 ТОВ "Павутина.Нет" (позивач) і ТОВ "Будівництво та реконструкція" (забудовник) уклали договір № 24, згідно з умовами якого останні домовилися про взаємодію по телефонізації житлового будинку, який будує забудовник за адресою: вул. Гарматна, 29-31 у Солом`янському районі м. Києва, що включає в себе влаштування кабельної каналізації електрозв`язку і будинкової розподільної мережі для встановлення телефонного зв`язку, надання доступу до мережі Інтернет та телебачення.

Відповідно до умов п. 2.2.1 Договору позивач зобов`язався за власний рахунок власними або залученими силами згідно з Правилами визначення вартості будівництва здійснити телефонізацію об`єкта, в т.ч. влаштувати кабельну каналізацію електрозв`язку на об`єкті у відповідності з проектною документацією, отриманою від забудовника, в терміни, що визначені в додатку № 1 до даного Договору.

Забудовник зобов`язався виділити на об`єкті приміщення площею не менше трьох квадратних метрів для встановлення розподільчої шафи та забезпечити вільний доступ до неї працівників позивача, а також передбачити отвір у фундаменті будівлі розміром не менше 300 х 300 мм на рівні прокладення телефонної каналізації для кабельного вводу до розподільчої шафи (п. 2.1.4 Договору).

До обов`язків позивача, згідно з умовами п.п. 2.2.2-2.2.6 Договору, належало: забезпечити наявність ресурсів телекомунікаційної мережі відповідно до потреб; після введення об`єкта в експлуатацію на підставі окремих договорів власними або залученими силами організувати встановлення телефонного зв`язку та надання інших телекомунікаційних послуг за потреби споживачам об`єкта; надавати канали телекомунікаційних мереж кінцевим споживачам об`єкта згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 7 додатку № 1 до Договору визначено, що після телефонізації об`єкта кабельна каналізація електрозв`язку та будинкова розподільна мережа в повному обсязі перебувають на балансі позивача.

Цей Договір вступає в дію з моменту його підписання і є чинним до 31.12.2014. Дія Договору автоматично продовжується на кожний наступний рік у разі, коли жодна із сторін не повідомить іншу сторону не менше ніж за 30 календарних днів до закінчення терміну дії Договору, встановленого п. 6.1, про відмову від продовження строку дії Договору (п.п. 6.1, 6.2 Договору).

На виконання умов вказаного Договору позивач здійснив роботи з будівництва телефонної каналізації та прокладання волоконно-оптичного кабелю зв`язку (телефонізації, телебачення, радіофікації) на дільниці буд. № 29-31 по вул. Гарматній у м. Києві (будівельна адреса).

Після введення у 2014 році житлового будинку по вул. Гарматній, 29-31 в експлуатацію та присвоєння йому поштової адреси: вул. Гарматна, 31-А у м. Києві, позивач розпочав надання телекомунікаційних послуг розташованим у цьому будинку споживачам.

14.10.2020 установчими зборами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, розташованого по вул. Гарматній, 31-А у м. Києві, утворено ОСББ "Гарматна 31А" (відповідач) і зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про що внесено відповідний запис за № 000043435 від 22.10.2020.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/9727/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Павутина.Нет" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Гарматна 31А" про усунення перешкод у користуванні майном. Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у позові відмовлено. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 у справі № 910/9727/21 змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 встановлено, що з 27.03.2021 відповідач припинив електропостачання належного позивачу обладнання та обмежив доступ представників позивача до свого будинку. Водночас, обладнання позивача на об`єкті відповідача не вилучалося і не демонтовувалося.

Також встановлено, що 15.11.2020 рішенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: місто Київ, вул. Гарматна, 31-А (протокол № 1 від 23.11.2020), з 01.12.2020 усі функції з управління багатоквартирним будинком № 31-А по вул. Гарматній у м. Києві передано відповідачу.

Згідно вимог ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином обставини, які встановлені у справі № 910/9727/21 мають преюдиційне значення та повторного доведення не потребують.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач перешкоджає йому в доступі до інфраструктури об`єкта, який статтею 1 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" визначено як право замовника на користування елементами інфраструктури об`єкта доступу для розміщення, модернізації, експлуатаційного та технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій відповідно до законодавства та на підставі договору з доступу.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача виконати умови договору № 24 від 02.06.2014, шляхом надання доступу до елементів інфраструктури будинку № 31 - А по вул. Гарматна в м. Києві для надання електронних комунікаційних послуг населенню. Проте, позивач не вказує з якого саме устаткування складаються технічні засоби телекомунікацій, розміщенні у будинку відповідача, і до якого останній припинив подачу електроенергії.

Крім того суд зазначає, що до набрання чинності Законом України «Про доступ до об`єкта будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку телекомунікаційних мереж» між ОСББ та провайдерами укладались договори про встановлення сервітуту. Предметом таких договорів є надання доступу до елементів інфраструктури будинку для встановлення інтернет-провайдером власної телекомунікаційної мережі та власних технічних засобів на об`єктах сервітуту.

Отже, усталеним правилом поведінки в подібних правовідносинах було укладення між сторонами договорів сервітуту, що не суперечить вимогам закону.

Всупереч ст. 74 ГПК України позивачем не подано доказів та не наведено аргументів, що Договір № 24 містить елементи сервітутного договору.

Відповідно ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони зобов`язані керуватися положеннями актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі. Тому застосуванню підлягають положення законодавства, які регулюють сервітутні правовідносини.

За правилами глави 32 ЦК України право сервітуту може бути надане тільки власником майна. Законодавство не передбачає можливості надавати сервітут особою, яка не є власником майна, відносно якого надається сервітут (окрім земельного сервітут).

Додатково слід звернути увагу на те, що сервітут має визначати обсяг прав щодо користування особою чужим майном (ч. 1 ст. 403 ЦК України).

Позивачем не доведено, що ТОВ «БУДІВНИЦТВО ТА РЕКОНСТРУКЦІЯ» (як сторона договору) було власником об`єкта інфраструктури житлового будинку по вул. Гарматна 31-А.

Крім того, договором № 24 не встановлений обсяг використання об`єкта сервітуту, його ідентифікація та режим доступу до нього.

Тому суд приходить до висновків, що спірний договір не містить в собі елементів договору сервітуту.

Частинами 1, 2 ст. 14 ЦК України встановлена заборона на примушення особи до вчинення дій, які не є обов`язковими для неї за договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи, якщо протилежне не зазначено в договорі.

Відповідно до положень п. 6.4. Договору № 24 жодна зі сторін не має права віддавати або передавати свої зобов`язання в будь-якій формі третім сторонам, без письмової згоди на те іншої сторони.

Вказане положення договору підтверджує те, що договір № 24 не є сервітутом чи договором з доступу до елементів інфраструктури.

За загальним правилом волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Перелік способів захисту прав та інтересів визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК України, якими можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тому, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Суд вправі застосовувати способи захисту цивільних прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також повинен ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та вимоги ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав особою.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити реальне поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наведеною нормою передбачено, що власник майна має право шляхом подання негаторного позову вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Ця норма регулює захист права власності не у будь-якому випадку, а в разі його порушення шляхом вчинення перешкод у здійсненні власником його правомочностей з користування та/або розпорядження майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушення прав власника, які не пов`язані із позбавленням володіння майном.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач перешкоджає його доступу до інфраструктури об`єкта доступу, який статтею 1 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" визначено як право замовника на користування елементами інфраструктури об`єкта доступу для розміщення, модернізації, експлуатаційного та технічного обслуговування технічних засобів телекомунікацій відповідно до законодавства та на підставі договору з доступу. Тому просить зобов`язати відповідача виконати умови договору № 24 від 02.06.2014, шляхом надання доступу до елементів інфраструктури будинку № 31 - А по вул. Гарматна в м. Києві для надання електронних комунікаційних послуг населенню

Частиною першою статті 1 Закону України "Про телекомунікації" визначено, що технічні засоби телекомунікацій - обладнання, станційні та лінійні споруди, призначені для утворення телекомунікаційних мереж.

Заявлені ж позивачем вимоги про усунення перешкод у користуванні майном не спрямовані на захист його прав на доступ до інфраструктури об`єкта з метою використання її елементів у спосіб, визначений Законом, тому суд позбавлений можливості відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України захистити таке цивільне право іншим способом.

Крім того, всупереч вимог ст. 74 ГПК України позивач не вказав до яких саме елементів інфраструктури будинку потрібно надати йому доступ, а також не надав суду належних доказів на підтвердження того, що саме з такого устаткування складаються технічні засоби телекомунікацій, розміщенні у будинку відповідача, і до якого останній припинив подачу електроенергії.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, у позові відповідно до вимог ст. 16 ЦК України слід відмовити.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 233, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАВУТИНА.НЕТ" відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції в строки та порядку передбаченому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 23.03.2023.

Суддя О.М.Ярмак