ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24 березня 2023 рокум. Кропивницький Справа № 912/28/23

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши заяву про затвердження мирової угоди, подану у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міроіл»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ноксен»

про стягнення 508492,33 грн

у с т а н о в и в:

21.03.2023 ТОВ «Ноксен» та ТОВ «Міроіл» у межах цієї справи подали спільну заяву про затвердження мирової угоди.

Суд розглянув заяву та уважає, що вона не підлягає задоволенню з наявних на те підстав.

Так, 15.03.2023 за результатаи розгляду справи суд прийняв рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково, стягнув з ТОВ «Ноксен» на користь ТОВ «Міроіл» 270824,33 грн основного боргу, 88909,72 грн пені, 35682,63 грн штрафу, 15621,28 грн річних, 76024,42 грн інфляційних та 7306,28 грн компенсації по сплаті судового збору.

Відповідно до частин 1-4 статті 192 Господарського процесуального кодексу України установлені загальні положення щодо укладення мирової угоди. Зокрема, за їх нормами мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови мирової угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Отже, укладення мирової угоди є правом сторін, яким вони можуть скористатися у будь-який момент судового розгляду, тобто після відкриття провадження у справі та до ухвалення судового рішення за результатами такого розгляду. Натомість, після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється, а процес захисту прав продовжується у формі виконання судового рішення, яке може відбуватися у добровільному чи примусовому порядку. При цьому добровільний порядок, на відміну від примусового, на законодавчому рівні не регулюється.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною другою статті 19 того ж Закону сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Зі змісту частини першої статті 330 ГПК України вбачається, що на законодавчому рівні встановлений імперативний припис щодо часу, коли може бути укладена мирова угода після ухвалення судового рішення, тобто закінчення судового процесу, та кола суб`єктів, які уповноважені звернутися до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, яке розширеному тлумаченню не підлягають.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 по справі № 753/16296/14-ц викладена правова позиція, за змістом якої після завершення судового процесу право на укладення мирової угоди може бути реалізовано лише у процесі примусового виконання судового рішення, тобто за наявності відкритого виконавчого провадження. При цьому суб`єктами, які уповноважені звертатися до суду з клопотанням про затвердження мирової угоди, є державні або приватні виконавці, на виконанні в яких перебуває відповідне виконавче провадження.

За викладених обставин суд висновує, що на цій стадії позбавлений можливості затверджувати укладену між сторонами мирову угоду, а тому подана заява задоволенню не підлягає, оскільки подана після прийняття рішення за результатами розгляду справи.

Поряд з цим, суд роз`яснює, що на стадії виконавчого провадження сторони можуть укласти мирову угоду в порядку статті 330 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 192 та 330 ГПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви про затвердження мирової угоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Копії ухвали направити:

- ТОВ «Міроіл» (бульв. Марії Примаченко, 1/27, м. Київ, 01042);

- ТОВ «Ноксен» (вул. Євгена Маланюка, 2, м. Кропивницький, 25015).

Суддя М.К. Закурін