ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року Справа № 925/220/23

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу

за позовом фізичної особи-підприємця Дмитренко Лесі Іванівни, м. Черкаси

до фізичної особи-підприємця Захаревич Людмили Миколаївни,

м. Черкаси

про стягнення 146 512 грн. 90 коп.,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулась з позовом фізична особа-підприємець Дмитренко Леся Іванівна до фізичної особи-підприємця Захаревич Людмили Миколаївни про стягнення з відповідача 146 512 грн. 90 коп., а саме: 19 795 грн. 00 коп. - 3% річних та 126 717 грн. 90 коп. - інфляційних витрат, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором оренди майна від 05 вересня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 20 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідач відзиву на позов суду не надав, ухвалу суду від 20 лютого 2023 року отримав 24 лютого 2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 05 вересня 2019 року між фізичною особою-підприємцем Дмитренко Лесею Іванівною (орендодавець) та Захаревич Людмилою Миколаївною (орендар) було укладено договір оренди майна.

За умовами договору орендодавець передав орендареві в оренду торгівельний павільйон за адресою АДРЕСА_1 .

Майно надається для провадження орендарем торгівельної діяльності (п. 2 1 договору).

Судом встановлено, що Захаревич Людмила Миколаївна є підприємцем (а.с. 27) та свою господарську діяльність здійснювала в орендованому приміщенні.

Тобто, фактично позов подано до Захаревич Людмили Миколаївни як до фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 4.1. договору розмір орендної плати, за один місяць користування складає 2 796,52 грн., що дорівнює 100 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на 31 грудня 2018 року (27,6883 грн. за 1 долар США) помноженим на коефіцієнт 1,010.

При зміні поточного курсу долара США, встановленого НБУ по відношенню до курсу долара США станом на 31 грудня 2018 року, розмір орендної плати в гривневому еквіваленті змінюється на величину, пропорційну зміні такого курсу долара США за даними НБУ, помножену на коефіцієнт 1,010.

Поточним курсом долара США є курс долара США, встановлений НБУ на день здійснення розрахунків.

Згідно п. 4.2. договору розмір орендної плати з 01 березня 2019 року по 30 червня 2019 року (період оренди з січня 2019 року по лютий 2019 року - на безоплатній основі, як період переїзду) складає 2 700,00 грн. за один місяць користування.

Згідно п. 4.3. договору заборгованість "орендаря" перед "орендодавцем" за користування майном визначеним в п. 1.1. даного договору:

Пунктом 4.3.1 договору сторони погодили, що станом на 01 липня 2019 року заборгованість складає 370 155,51 грн., що дорівнює 14 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ станом на 01 липня 2019 року (26,1779 грн. за 1 долар США) помноженим на коефіцієнт 1,010. При зміні поточного курсу долара США, встановленого НБУ по відношенню до курсу долара США станом на 01 липня 2019 року, розмір заборгованості в гривневому еквіваленті змінюється на величину, пропорційну зміні такого курсу долара США за даними НБУ помножену на коефіцієнт 1,010.

Поточним курсом долара США є курс долара США, встановлений НБУ на день здійснення розрахунків.

На дату розрахунків розмір оплати в гривневому еквіваленті розраховується за формулою:

Ц1=(ЦО:КО)хК1, де

Ц1 - заборгованість, що підлягає сплаті;

Ц0 - розмір заборгованості визначеної у абз. 1 п. 4.3.1 даного договору в гривневому еквіваленті, або частина боргу, що платиться, в гривневому еквіваленті;

К0 - курс долара США за даними НБУ, станом на 01 липня 2019 року (26,1779 грн. за 1 долар США);

К1 - курс долара США за даними НБУ, станом на день оплати.

Згідно п. 4.3.2. договору за період з 01 березня 2019 року по 30 червня 2019 року складає 10 800,00 грн..

Пунктом 4.4. договору сторони визначили, що граничний термін сплати боргу визначеного в п. 4.3.1. даного договору 30 вересня 2019 року, а пунктом 4.5. договору - граничний термін сплати боргу визначеного п. 4.3.2. даного договору 30 вересня 2019 року.

Заборгованість визначена в п. 4.3.1 даного договору в доларовому еквіваленті не підлягає зміні чи коригуванню (п. 4.6. договору).

01 листопада 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору оренди майна від 05 вересня 2019 року згідно якої у зв`язку із переходом банківської системи України на новий формат рахунків сторони виклали розділ 11 договору в новій редакції.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24 червня 2021 року зі справи №925/628/21 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Захаревич Людмили Миколаївни на користь фізичної особи - підприємця Дмитренко Лесі Іванівни 395 943,94 грн. заборгованості по договору, 19 493,42 грн. пені, 4 751,00 грн. три відсотки річних, 19 752,77 грн. інфляційних та 6 599 грн. 12 коп. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач здійснив часткову оплату за рішенням суду у справі №925/628/21 в розмірі 310 000, 00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру №@2PL760353 від 19 грудня 2022 року.

Проте рішення суду повністю не виконано.

Таким чином, станом на 10 лютого 2023 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 395 943,94 - 310 000,00= 85 943,94 грн.

У рішенні суду зі справи №925/628/21 було вказано, що всього за грудень 2020-квітень 2021 року позивач нарахував відповідачу 19 752,77 грн. інфляційних та за період з 24 листопада 2020 року - 19 квітня 2021 року - 4 751,00 грн. 3% річних.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 19 795 грн. 00 коп. 3% річних нарахованих за період з 01 травня 2021 року по 19 грудня 2022 року на суму боргу 395 943 грн. 00 коп. та за період з 20 грудня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу 85 943 грн. 00 коп.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення 126 717 грн. 90 коп. інфляційних втрат нарахованих за період з травня 2021 року по листопад 2022 року на суму боргу 395 943 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи статті 625 ЦК України не забороняють звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Доказів повного виконання рішення суду матеріали справи не містять.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі №905/21/19 викладений правовий висновок про те, що при розрахунку "інфляційних втрат" у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 27 липня 2007 року №265, а також визначений порядок нарахування інфляційних втрат у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу.

Також об`єднана палата вказала про те, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18 викладений правовий висновок про те, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Водночас судом враховано, що частина 2 статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Аналогічний правовий висновок наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 22 лютого 2023 року зі справи №873/52/22.

З урахуванням умов п.4.3.1 договору зобов`язання зі сплати боргу (в розмірі 370 155 грн. 51 коп.), предметом якого є грошові кошти виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті.

У п. 4.1 договору також було визначено зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті.

Разом з тим, заборгованість в розмірі 10 800 грн. 00 коп. за період з 01 березня 2019 року по 30 червня 2019 року сторонами було визначено з розрахунку орендної плати в розмірі 2 700 грн. на місяць.

Тобто, без визначенням еквіваленту в іноземній валюті.

Під час розгляду справи №925/628/21 судом було також встановлено, що станом на 23 листопада 2020 року заборгованість відповідача за договором становить 395 943 грн. 94 коп.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині нарахування та стягнення інфляційних втрат на заборгованість в розмірі 385 143 грн. 94 коп. (395 943 грн. 94 коп. - 10 800 грн. 00 коп.) до моменту ухвалення судом рішення зі справи №925/328/21 є безпідставними.

При цьому судом враховано, що зобов`язання також виникають безпосередньо із рішення суду і судом було стягнуто борг з відповідача в національній валюті України, а тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат на всю суму боргу після 24 червня 2021 року (день ухвалення судового рішення) є правомірними.

Отже, розмір інфляційних втрат нарахований за період з 01 травня 2021 року по 23 червня 2021 року на суму боргу 10 800 грн. 00 коп. становить 162 грн. 28 коп., а за період з 24 червня 2021 року по 30 листопада 2022 року на суму боргу 395 943 грн. 00 становить 118 980 грн. 66 коп.

За грудень 2022 року та січень 2023 року вимог щодо інфляційних втрат не було заявлено в позові.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного розрахунку, з відповідача підлягає стягненню 119 142 грн. 94 коп., а в решті вимог про стягнення інфляційних втрат слід відмовити.

Позивачем не вірно визначено період нарахування 3% річних, оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

Здійснивши перерахунок 3% річних, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LIGA 360" судом встановлено, що розмір 3% річних нарахованих за період з 01 травня 2021 року по 18 грудня 2022 року (19 грудня 2022 року сплачено 310 000 грн. 00 коп.) на суму боргу 395 943 грн. 00 коп. складає 19 428 грн. 33 коп., а за період з 20 грудня 2022 року по 10 лютого 2023 року на суму боргу 85 943 грн. 00 коп. становить 374 грн. 38 коп.

Всього - 19 802 грн. 71 коп.

Однак у своєму розрахунку позивач вказав розмір річних нарахованих за період з 01 травня 2021 року по 19 грудня 2022 року - 19 428 грн. 00 коп., а за період з 20 грудня 2022 року по 10 лютого 2023 року - 367 грн. 00 коп.

З урахуванням змісту позовних вимог з відповідача підлягає стягненню 19 795 грн. 00 коп. - 3% річних.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із фізичної особи-підприємця Захаревич Людмили Миколаївни, АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь фізичної особи - підприємця Дмитренко Лесі Іванівни АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 - 19 795 грн. 00 коп. - 3% річних та 119 142 грн. 94 коп. - інфляційних витрат та 2 545 грн. 24 коп. судового збору.

3. В решті вимог - в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 23 березня 2023 року.

Суддя А.В.Васянович