ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

15.03.2023 м.Дніпро Справа № 904/6015/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Чередко А.Є., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши клопотання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" та Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" під час розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі №904/6015/20

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах"

та Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо"

до відповідача-1 Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг"

про визнання незаконним протоколу №14 від 16.10.2020 та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у справі №904/6015/20.

05.12.2022р. до Центрального апеляційного господарського суду від представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (далі - ПрАТ "СК "Інгосстрах") та Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" (далі - ТДВ "СК "Кредо") надійшли письмові пояснення по справі від 01.12.2022р., до яких додані копії: ордерів, висновку експерта за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи від 05.10.2022р. №22/4КТ-41, звернень клієнтів до ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо". Одночасно, з урахуванням того, що вказані докази отримані товариствами після прийняття Верховним Судом 01.09.2022р. постанови у даній справі, заявник просить поновити строк на подання цих доказів.

Також, 07.12.2022р. до Центрального апеляційного господарського суду від представника ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо" надійшли пояснення від 05.12.2022р., до яких додані копії документів, перелічених у цих поясненнях. В обґрунтування наявності підстав для поновлення строків на подання таких доказів, представник товариств послався на те, що необхідність їх подання виникла вже після подання позову і, зокрема, після надсилання позивачам листів АТ КБ "ПриватБанк" від 31.05.2022р., при цьому окремі докази виникли вже на стадії апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, з об`єктивних причин не могли бути подані позивачами у встановлені ГПК України строки.

08.12.2022р. до Центрального апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому банк просить: рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2021р. у даній справі скасувати у частині зобов`язання АТ КБ "ПриватБанк" виконувати належним чином та в інтересах ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо" доручену АТ КБ "ПриватБанк" частину страхової діяльності ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо" за укладеними договорами доручення, в тому числі: за договором доручення №1 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014р. (зі змінами та доповненнями), договором доручення №2 на виконання страхових агентських послуг від 03.01.2014р. (зі змінами та доповненнями), укладеними між ПрАТ "СК "Інгосстрах" та АТ КБ "ПриватБанк", договором доручення №1 на виконання страхових агентських послуг від 01.11.2002р. (зі змінами та доповненнями), договором доручення №2 на виконання страхових агентських послуг від 31.03.2003р. (зі змінами та доповненнями), договором доручення №3 на виконання страхових агентських послуг від 02.08.2004р. (зі змінами та доповненнями), договором доручення №4 на виконання страхових агентських послуг від 01.03.2005р. (зі змінами та доповненнями), договором доручення №6 на виконання страхових агентських послуг від 11.07.2016р. (зі змінами та доповненнями), укладеними між ТДВ "СК "Кредо" та АТ КБ "ПриватБанк"; провадження у справі №904/6015/20 в цій частині закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Клопотання мотивовано тим, що Верховний Суд в постанові від 01.09.2022р. у даній справі, скасовуючи постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2022р. та направляючи справу на новий розгляд до апеляційного господарського суду, звернув увагу на те, що суд вправі задовольнити позов про спонукання виконати умови договору лише в разі, якщо встановить, що у особи такий обов`язок наявний, але вона ухилилася від його виконання. При цьому, у справі має бути доведено наявність відповідного правовідношення, а саме прямого законодавчого обов`язку відповідача щодо виконання договору (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.06.2021р. у справі №910/2842/20). Суд апеляційної інстанції при попередньому розгляді даної справи встановив, що матеріали справи свідчать про те, що укладення і дійсність договорів доручення між позивачами та АТ КБ "ПриватБанк", які є предметом розгляду справи, сторонами у справі не заперечувалась. Рішення про розірвання договорів доручення не приймалося, договори доручення діють, доказів зворотного позивачами не надано. Внаслідок цього, встановивши неповноту дослідження судом апеляційної інстанції обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, що стосуються порушення прав позивачів, Верховний Суд наголосив на необхідності їх додаткового дослідження судом апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Наведені вище обставини дійсності та чинності договорів доручення, з яких виходив суд касаційної інстанції при винесенні постанови від 01.09.2022р., та відповідно, обставини наявності/відсутності у банку обов`язків з виконання їх умов, встановлення яких є обов`язковим для належного вирішення судом питання про існування між сторонами даної справи спору щодо спонукання до виконання умов договорів доручення, змінилися на даний час. Листом від 31.05.2022р. за №Е.38.0.0.0/4-220531/9392, надісланим АТ КБ "ПриватБанк" на адресу ПрАТ "СК "Інгосстрах", банк повідомив про відмову з 05.08.2022р. від доручень за договорами доручення, укладеними з ПрАТ "СК "Інгосстрах" та розірвання вказаних договорів з відповідної дати. Вказана відмова банку від договорів була обґрунтована посиланням на ст.1008 ЦК України та посиланням на відповідні пункти (п.8.2) договорів доручення. Листом від 31.05.2022р. за №Е.38.0.0.0/4-220531/9390, надісланим АТ КБ "ПриватБанк" на адресу ТДВ "СК "Кредо", банк повідомив про відмову: з 05.08.2022р. від доручень за договорами доручення на виконання страхових агентських послуг №1 від 01.11.2002р., №2 від 31.03.2003р., №3 від 02.08.2004р., №4 від 01.03.2005р.; з 05.07.2022р. від договору доручення №6 від 11.07.2016р. та розірвання вказаних договорів з відповідних дат. Вказана відмова банку від договорів була обґрунтована посиланням на ст.1008 ЦК України та посиланням на відповідні пункти (п.п.6.2, 8.2) договорів доручення. Таким чином, станом на даний час всі договори доручення, укладені з позивачами вже розірвано. Очевидним є висновок про відсутність між сторонами спору у даній справі в оскаржуваній частині, який підтверджується фактом розірвання спірних договорів доручення, що унеможливлює подальший розгляд судом вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити дії за такими договорами доручення та припинити дії, які порушують право, та зумовлює необхідність закриття провадження у справі. Верховний Суд в постанові від 27.08.2019р. у справі №914/2264/17 звернув увагу на те, що оскільки закриття провадження у справі за відсутності предмета спору згідно з п.2 ч.1 ст.231 ГПК України має місце у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення спору, однак припинив існування в процесі розгляду справи, що, як вбачається з матеріалів справи було встановлено судами і мало місце у цьому випадку, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про наявність у такому разі правових підстав для закриття провадження у справі. Додатковим прикладом закриття провадження у справі згідно з п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку з припиненням існування спору в процесі розгляду справи є постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022р. у справі №910/22858/17. На думку скаржника, з огляду на наявність визначених ст.231 ГПК України правових підстав для закриття провадження у даній справі в частині вимог про зобов`язання банку виконувати належним чином та в інтересах ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо" доручену АТ КБ "ПриватБанк" частину страхової діяльності ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо" за укладеними договорами доручення рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції.

13.01.2023р. на адресу апеляційного господарського суду надійшли заперечення представника позивачів на клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що умови договорів доручень є ясними, а пункти, що передбачають право на відмову від договору доручення не є відмовою від права на відмову від договору і тому не можуть визначатись нікчемними за ч.2 ст.1008 ЦК України (наведені пункти містять домовленість сторін щодо моменту припинення дії договорів доручень у випадку реалізації сторонами права на відмову від договору). Таким чином, підстави для закриття провадження наразі відсутні, а клопотання банку є безпідставним та необґрунтованим.

08.02.2023р. на адресу суду надійшли заперечення банку на клопотання представника позивачів про долучення доказів, в яких йдеться про те, що деякі з наданих доказів не існували на час розгляду справи судом першої інстанції, що додані докази не стосуються ні підстав, ні предмету позову і не можуть підтвердити факт наявності чи відсутності у позивачів порушеного права саме станом на дату звернення до суду, а тому такі докази є неналежними.

Розглядаючи клопотання про долучення доказів від 01.12.2022р. та від 05.12.2022р., подані представником ПрАТ "СК "Інгосстрах" та ТДВ "СК "Кредо", колегія суддів враховує наступне.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.09.2022р. справу прийнято до провадження колегією суддів, призначено її розгляд у судовому засіданні, а також запропоновано учасникам справи у строк до 17.10.2022р. подати письмові пояснення, з урахуванням обставин зазначених в постанові Верховного Суду від 01.09.2022р. у справі №904/6015/20.

Вказана ухвала направлена на електронні адреси учасників справи, на які здійснено підписку в АСДС КП "ДСС" для надсилання процесуальних документів в електронному вигляді та на їх поштові адреси і була отримана останніми 19.09.2022р.

Клопотання представника позивачів про долучення доказів надійшли на електронну адресу апеляційного суду 05.12.2022р. та 07.12.2022р., тобто з пропуском строку, встановленого на їх подання. Одночасно заявник просив поновити строк для подання таких доказів з викладених вище підстав.

В силу ч.2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однією з форм реалізації принципу диспозитивності є самостійне визначення позивачем на стадії подання позову обсягу доказів, якими він планує підтвердити наявну у нього матеріально-правову вимогу до відповідача.

За приписами п.4 ч.2 ст.42 ГПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. При цьому ч.ч. 2, 4, 5 ст.80 ГПК України встановлено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Колегія суддів зауважує, що правила, які встановлені у ст. 80 ГПК України щодо своєчасності подання доказів кореспондуються з принципом диспозитивності, у силу якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Слід зауважити, що встановлення законодавцем часових обмежень на подання доказів спрямоване на неприпустимість зловживання учасниками справи своїми правами, коли через наявність права на подання доказів відповідний учасник буде відтерміновувати винесення судом рішення по суті справи через необхідність дослідження додатково поданих таким учасником доказів.

У свою чергу, ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом апеляційної інстанції доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

У даному випадку, заявник звертаючись з клопотаннями про долучення доказів не зазначив об`єктивних обставин, які б свідчили про неможливість своєчасно вчинити певні процесуальні дії, а в силу принципу диспозитивності на особу, що не подала своєчасно відповідні докази покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності.

Так, за приписом ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того слід зазначити, що окремі докази (листи - звернення, заява Коваленко-Зерній Н.А, висновок експерта, копії листів банку, меморіальні ордери, акти виконаних робіт тощо), додані до пояснень, не існували на час прийняття оскаржуваного рішення, що не заперечується заявником.

При цьому слід враховувати, що відсутність існування доказу на момент прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

У даному випадку, задоволення клопотань представника позивачів про долучення доказів призведе до створення судом апеляційної інстанції нерівних умов, які будуть надавати одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, що є порушенням принципу змагальності сторін (ч.1 ст. 13 ГПК України), а відтак у задоволенні клопотань представника позивачів про долучення доказів слід відмовити.

Розглядаючи клопотання АТ КБ "ПриватБанк" щодо закриття провадження у справі від 06.12.2022р., апеляційний господарський суд враховує наступне.

Статтею 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до п.1 ч.1 вказаної статті основними засадами судочинства, у тому числі є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у ст.2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966р. та у ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Процесуальний порядок провадження у господарських справах визначається ГПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Додані до клопотання про закриття провадження у справі листи АТ КБ "Приватбанк" №Е.38.0.0.0/4-220531/9392 №Е.38.0.0.0/4-220531/9390 від 31.05.2022р. не можуть бути взяті до уваги апеляційним господарським судом, оскільки такі докази є новими доказами у даній справі, а відповідно до ч.3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому банк не заявляв клопотання про поновлення строку на подання доказів, доданих до клопотання про закриття провадження у справі.

Згідно з висновком щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, викладеним Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019р. у справі №916/3130/17 та від 18.06.2020р. у справі №909/965/16, від 26.02.2019р. у справі №913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - скаржника).

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів ст.269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Згідно з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021р. у справі №638/3792/20, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у п.4.14 постанови від 26.06.2019р. у справі №13/51-04, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Ухвалення господарським судом рішення - це закінчення розгляду справи по суті, що врегульовано ст.ст. 232, 233, 236-242 ГПК України, а закриття провадження у справі у зв`язку із відсутнім предметом спору - це форма закінчення судового розгляду без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи, що передбачено нормами ст.231 ГПК України та являється іншим правовим інститутом.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.05.2018р. у справі №404/251/17, від 26.01.2021р. у справі №910/15374/19, від 20.09.2021р. у справі №638/3792/20).

Відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте, поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (п.1 ст.6 Конвенції). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №456/647/18, від 20.09.2021р. у справі №638/3792/20.

За змістом ч.2 ст.47 ГПК України предметом спору можуть вважатися права або обов`язки позивача чи відповідача, що виникають з певних правових підстав. Таким чином, поняття "предмет спору" не слід ототожнювати виключно із об`єктом спірних правовідносин, оскільки системний аналіз приписів господарського процесуального законодавства, зокрема, ч.2 ст.47 ГПК України свідчить, що предметом спору можуть вважатися суб`єктивні права та юридичні обов`язки сторін.

Предметом спору у даній справі є не самі договори доручення, укладені між позивачами та АТ КБ "ПриватБанк", а наявність чи відсутність обов`язку Банку виконувати належним чином та в інтересах Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" і Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" доручену Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" частину страхової діяльності позивачів за укладеними договорами доручення.

Виникнення після ухвалення рішення судом першої інстанції нових обставин щодо розірвання договорів доручень з позивачами, на які посилається АТ КБ "ПриватБанк" у своєму клопотанні про закриття провадження у справі, не свідчить, що предмет спору припинив існувати, тому відсутні підстави для закриття провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України та задоволення відповідного клопотання.

15.03.2023р. на електронну адресу апеляційного господарського суду надійшло клопотання АТ КБ "ПриватБанк", в якому Банк просить долучити до матеріалів даної справи та врахувати під час її розгляду копію позовної заяви ПрАТ "СК "Інгосстрах" та рішення Господарського суду м.Києва від 06.12.2022р. у справі №910/4631/22.

У клопотанні заявник повідомив про наявність судового рішення у справі №910/4631/22, яке набрало законної сили 14.03.2023р. та в якому встановлені певні обставини, які мають преюдиціальне значення для розгляду позовів ТДВ "СК "Кредо", ПрАТ "СК "Інгосстрах" в межах даної справи. Преюдиційність, за твердженням Банку, полягає у тому, що в межах справи №910/4631/22 вже встановлені обставини відсутності порушень ним умов договорів доручення №№ 1, 2 від 03.01.2014р., укладених з ПрАТ "СК "Інгосстрах", про які з посиланням на ті ж самі докази заявляється в межах даної справи. При цьому Банком зазначено, що само по собі рішення Господарського суду м.Києва у вказаній справі, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023р., не є новим доказом у справі, а є лише підставою звільнення учасників справи від обов`язку повторного доказування обставин, що вже були встановлені у спорі між тими самими сторонами, зокрема, між АТ КБ "ПриватБанк" та ПрАТ "СК "Інгосстрах".

Розглядаючи подане клопотання колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 03.07.2018р. у справі №917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Колегія суддів, розглянувши клопотання Банку від 15.03.2023р., з урахуванням доводів, наведених в його обґрунтування, з метою повного та всебічного розгляду апеляційної скарги, вважає за можливе це клопотання задовольнити та долучити до матеріалів справи №904/6015/20 копію позовної заяви ПрАТ "СК "Інгосстрах" та рішення Господарського суду м.Києва від 06.12.2022р. у справі №910/4631/22.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 269, 281 ГПК України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" та Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" про залучення доказів у справі №904/6015/20 від 01.12.2022р. та від 05.12.2022р. - відмовити.

У задоволенні клопотання Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про закриття провадження у справі №904/6015/20 від 06.12.2022р. - відмовити.

Клопотання Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про долучення до матеріалів справи копії позовної заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" та рішення Господарського суду м. Києва від 06.12.2022р. у справі №910/4631/22 - задовольнити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 20.03.2023р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Т.А. Верхогляд