ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 Справа № 914/119/23

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-Виробнича Група Український папір», місто Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Львівський Локомотиворемонтний завод», місто Львів

про стягнення 31 735,30 грн.

Без виклику сторін.

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-Виробнича Група Український папір» до Приватного акціонерного товариства «Львівський Локомотиворемонтний завод» про стягнення 31 735,30 грн заборгованості, з яких 27 228,12 грн основний борг, 2 760,11 грн пеня, 1 415,86 грн інфляційні нарахування, 331,21 грн три проценти річних.

Ухвалою суду від 10.01.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, постановлено здійснювати розгляд справи без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала суду від 10.01.2023 про відкриття провадження у справі надсилалась позивачу на електронну адресу, вказану у позовній заяві, а саме: , а відповідачу на адресу, вказану у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Залізнична, будинок 1а.

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення 13.01.2023 прийняте, а 16.01.2023 року поштове відправлення за номером 804 вручене за довіреністю адресату - відповідачу.

31.01.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог за вих.№22/юр/23 від 24.01.2023 (вх.№393/23), в якій позивач повідомляє суд про те, що після звернення з позовом до суду відповідач сплатив 20.01.2023 основну заборгованість у повному обсязі, в підтвердження чого долучив до заяви копію платіжної інструкції від 20.01.2023 №204 на суму 27 228,12 грн. У заяві позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 6 340,80 грн, інфляційні нарахування у розмірі 1 606,46 грн, три проценти річних у розмірі 380,45 грн. До вказаної заяви позивач долучив докази надсилання 24.01.2023 даної заяви з додатками на адресу відповідача.

Оскільки суд здійснював розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, тобто без можливості для відповідача взяти участь у судовому засіданні і викласти свої заперечення проти задоволення позову, право відповідача надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, могло бути реалізоване шляхом подання відзиву.

09.02.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву за вих. № 426 від 07.02.2023 (вх.№3444/23) з доказами його надіслання 07.02.2023 на адресу позивача. У відзиві відповідач не заперечував проти здійснення розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

20.02.2023 до канцелярії суду від позивача надійшла відповідь на відзив за вих. № 48/юр/23 від 16.02.2023 (вх.№4309/23) з доказамиїї надіслання 17.02.2023 на адресу відповідача.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно частини 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі.

Враховуючи те, що позивач вправі подати заяву про зменшення позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, беручи до уваги те, що суд здійснював розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зважаючи на факт направлення заяви про зменшення позовних вимог за вих.№22/юр/23 від 24.01.2023 (вх.№393/23 від 31012023) на адресу відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для прийняття її до розгляду. В подальшому здійснювати розгляд справи відповідно до заяви про зменшення позовних вимог за вих.№22/юр/23 від 24.01.2023 (вх.№393/23 від 31012023) про стягнення з відповідача 6 340,80 грн пені, 1 606,46 грн інфляційних нарахувань та 380,45 грн три проценти річних.

Згідно зі статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку із закінченням строку наданого для вирішення спору, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між сторонами 27.05.2022 укладено договір поставки №ВМТП-055/22, на виконання умов якого позивач поставив товар відповідачу на загальну суму 27 228,12 грн, що підтверджується видатковою накладною №ЛІ-02200902 від 11.07.2022.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого товару не виконав, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви у відповідача існувала заборгованість у розмірі 27 228,12 грн по оплаті основного боргу. У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано пеню в сумі 760,11 грн, інфляційні нарахування в сумі 1 415,86 грн та три проценти річних в сумі 331,21 грн. Таким чином, станом на дату подання позовної заяви, позивач просив стягнути з відповідача 31 735,30 грн заборгованості, з яких 27 228,12 грн основний борг, 2 760,11 грн пеня, 1 415,86 грн інфляційні нарахування, 331,21 грн три проценти річних.

31.01.2023 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог за вих.№22/юр/23 від 24.01.2023 (вх.№393/23), в якій позивач повідомляє суд про те, що після звернення з позовом до суду відповідач сплатив 20.01.2023 основну заборгованість у повному обсязі, в підтвердження чого долучив до заяви копію платіжної інструкції від 20.01.2023 №204 на суму 27 228,12 грн. У поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 6 340,80 грн, інфляційні нарахування у розмірі 1 606,46 грн, три проценти річних у розмірі 380,45 грн.

20.02.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив за вих. № 48/юр/23 від 16.02.2023 (вх.№4309/23), в якій просить суд не приймати до уваги доводи викладені відповідачем у відзиві.

Таким чином, станом на дату прийняття рішення, згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 8 327,71 грн заборгованості, з яких 6 340,80 грн пені, 1 606,46 грн інфляційних нарахувань та 380,45 грн три проценти річних.

Позиція відповідача.

Відповідач заперечив проти позовних вимог в частині нарахування пені в сумі 2 760,11 грн, інфляційних втрат в сумі 1 415,86 грн та трьох процентів річних в сумі 331,21 грн, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву за вих.№426 від 07.02.2023 (вх.№3444/23 від 09.02.2023).

Зокрема зазначив, що обставини форс-мажору, за загальним правилом, звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування штрафів / пені за неналежне виконання зобов`язань. На думку відповідача, оскільки заборгованість, що виникла у відповідача під час дії воєнного стану, у вказаний період штрафні санкції не застосовуються.

У відзиві зазначив про те, що відповідач в повному обсязі визнає взяті на себе зобов`язання за договором № ВМТП-055/22 від 27.05.2022 та основну суму заборгованості, що не була своєчасно погашена винятково внаслідок форс-мажорних обставин.

Зокрема у відзиві посилається на складну економічну ситуацію на підприємстві, зміни планів виробництва з неповним завантаженням виробничих потужностей ПрАТ «ЛЛРЗ» та запровадження неповного робочого тижня.

З огляду на вказане, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в частині нарахування пені, інфляційних, трьох процентів річних.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

27.05.2022 між Приватним акціонерним товариством «Львівський Локомотиворемонтний завод», в особі директора з комерційних питань Кравцова П.В., що діє на підставі довіреності №119 від 26.04.2022 (надалі по тексту рішення - відповідача, згідно з договором - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-Виробнича Група Український папір», в особі директора Михайленко В.І., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - постачальник) було укладено договір поставки №ВМТП-055/22 (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити (передати) у власність замовника, а замовник прийняти та оплатити товар, найменування, марка й кількість якого вказується в специфікації №1, яка є невід`ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Відповідно до п.п. 1.2.-1.3. договору найменування (номенклатура, асортимент) товару паперове канцелярське приладдя та інші вироби. Кількість товарів: згідно специфікації №1. Виробник та країна походження товару: ТОВ «ТВГ Український папір» Україна.

Сторонами підписано специфікацію №1 до договору поставки №ВМТП-055/22 від 27.05.2022 за якою загальна сума складає: 99 304,44 грн, в тому числі 20% ПДВ - 16 550,74 грн.

Згідно п. 3.1.-3.2. договору загальна сума договору складає: 99 304,44 грн, в тому числі 20 % ПДВ - 16 550,74 грн. Ціна цього договору може бути змінена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п.п. 4.1.-4.3. договору розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються після спливу 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту поставки товару. Сторони можуть узгодити інший термін проведення розрахунків. Розрахунки здійснюються в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України - гривні. Днем здійснення платежу в вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, поступає на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі.

Згідно п. 5.1.-5.3. договору поставка товарів здійснюється партіями, не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання постачальником заявки замовника. При поставці товару оформлення товарно-транспортної накладної є обов`язковим. Місце поставки (передачі) товарів: м. Львів, вул. Залізнична, 1-А, склад замовника. Умови поставки СРТ згідно ІНКОТЕРМС-2010.

Відповідно до п.п. 6.1.1.-6.1.2. договору замовник зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари; приймати поставлені товари, згідно товаро-транспортних накладних.

Згідно п. 6.3.1. договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим договором.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-Виробнича Група Український папір» 11.07.2022 поставило Приватному акціонерному товариству «Львівський Локомотиворемонтний завод» товар (паперове канцелярське приладдя та інші вироби) на загальну суму 27 228,12 грн, згідно видаткової накладної №ЛІ-02200902 від 11.07.2022 (всього найменувань 17). Товар прийнято відповідачем без жодних зауважень щодо якості, кількості, асортименту якого, про що свідчать штампи та підписи уповноважених осіб у видатковій накладній.

На підтвердження факту виконання позивачем своїх зобов`язань по договору поставки №ВМТП-055/22 від 27.05.2022 надано товарно-транспортну накладну (ТТН) № ЛІ-02200902 від 11.07.2022 на загальну вартість 27 228,12 грн, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками сторін у справі.

В матеріалах справи наявне замовлення ПрАТ «Львівський Локомотиворемонтний завод» (відповідача) за вих.№1600 від 30.05.2022 в якому відповідач просив поставити в червні місяці 2022 року згідно договору від 27.05.2022 №ВМТП-055/22 продукцію (всього найменувань 17).

Відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати за поставлений товар за договором поставки № ВМТП-055/22 від 27.05.2022 згідно видаткової накладної №ЛІ-02200902 від 11.07.2022 не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 27 228,12 грн.

На час звернення з позовною заявою позивач просив стягнути з відповідача 27 228,12 грн основного боргу. У зв`язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано пеню в сумі 760,11 грн, інфляційні нарахування в сумі 1 415,86 грн та три проценти річних в сумі 331,21 грн.

Таким чином, станом на час звернення з позовною заявою, позивач просив стягнути з відповідача заборгованості на загальну суму 31 735,30 грн.

Після відкриття провадження у справі відповідач повністю сплати суму основного боргу.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог за вих.№22/юр/23 від 24.01.2023 (вх.№393/23) позивач стягнути з відповідача 6 340,80 грн пені, 1 606,46 грн інфляційних нарахувань та 380,45 грн три проценти річних, всього 8 327,71 грн.

Висновки суду.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як визначено пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір поставки №ВМТП-055/22 від 27.05.2022.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1.2. договору найменування (номенклатура, асортимент) товару паперове канцелярське приладдя та інші вироби. Кількість товарів: згідно специфікації №1.

Сторонами підписано специфікацію №1 до договору поставки №ВМТП-055/22 від 27.05.2022 за якою загальна сума складає: 99 304,44 грн, в тому числі 20% ПДВ - 16 550,74 грн.

Відповідно до п.п. 4.1.-4.3. договору розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються після спливу 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту поставки товару.

Умовами п.п. 5.1.-5.3. договору сторони погодили, що поставка товарів здійснюється партіями, не пізніше 5 (п`яти) календарних днів з дня отримання постачальником заявки замовника. При поставці товару оформлення товарно-транспортної накладної є обов`язковим.

В матеріалах справи наявне замовлення ПрАТ «Львівський Локомотиворемонтний завод» (відповідача) за вих.№1600 від 30.05.2022 в якому відповідач просив поставити в червні місяці 2022 року згідно договору від 27.05.2022 №ВМТП-055/22 продукцію (всього найменувань 17).

Факт поставки позивачем товару підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною №ЛІ-02200902 від 11.07.2022, яка підписана та скріплена печатками сторін у справі.

Товар прийнято без жодних зауважень щодо кількості та якості.

На підтвердження факту виконання позивачем своїх зобов`язань по договору поставки №ВМТП-055/22 від 27.05.2022 ним надано товарно-транспортну накладну (ТТН) № ЛІ-02200902 від 11.07.2022 на загальну вартість 27 228,12 грн, яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками сторін у справі.

Відповідач взятих на себе зобов`язань з оплати за поставлений товар за договором поставки № ВМТП-055/22 від 27.05.2022 згідно видаткової накладної №ЛІ-02200902 від 11.07.2022 не виконав, внаслідок чого станом на момент подання позовної заяви до суду, утворилась заборгованість на загальну суму 27 228,12 грн.

Після відкриття провадження у справі відповідач сплатив суму основного боргу.

Факт сплати основного боргу на загальну суму 27 228,12 грн підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 20.01.2023 №204.

Щодо нарахованих позивачем, трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.1. договору, яким передбачено, що розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються після спливу 21 (двадцяти одного) календарного дня з моменту поставки товару.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що у разі порушення строків оплати, замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи розрахунку долученого до заяви про зменшення позовних вимог, позивач збільшив період нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат та просить стягнути пеню в сумі 6 340,80 грн, інфляційні втрати в сумі 1 606,46 грн, три проценти річних в сумі 380,45 грн.

Суд перевірив розрахунок пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та встановив, щр пеня в сумі 6 340,80 грн, інфляційні втрати в сумі 1 606,46 грн, три проценти річних в сумі 380,45 грн нараховані правильно, отже підлягають стягненню.

Щодо заперечень відповідача наведених у відзиві, суд зазначає наступне.

Стосовно покликань відповідача на те, що війна, як обставина непереборної сили, що прямо вплинула на неможливість ведення відповідачем нормальної господарської діяльності (форс-мажорні обставини), суд зазначає наступне.

Приписами ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом-роз`ясненням Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 ТПП України на підставі ст.ст.14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15 липня 2014 року № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до частини 1 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, господарський суд дійшов наступного висновку.

У законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист, в якому зазначено, що його видано на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» та Статуту ТПП України.

Проте, в ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28 лютого 2022 року не містить (та і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Такий лист складено без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання загального офіційного листа ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинен супроводжуватися принаймні і іншими докази на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, господарський суд бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а причин неможливості звернутися суду не повідомив.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, в силу приписів частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

28 лютого 2022 ТПП України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім, такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. У вказаному листі є застереження про те, обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань, як помилково вказує відповідач.

Тобто головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022р. у справі №904/3886/21 та від 30.11.2021р. у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018р. у справі №915/531/17, від 26.05.2020р. у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17.

Суд наголошує на тому, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально і такі, що ґрунтуються на бажанні уникнути виконання грошового зобов`язання.

Стосовно покликань відповідача на складну економічну ситуацію на підприємстві, зміни планів виробництва з неповним завантаженням виробничих потужностей ПрАТ «ЛЛРЗ» та запровадження неповного робочого тижня, суд не бере такі заперечення до уваги, з огляду на наступне.

Згідно положень статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З огляду на зміст вищевказаної норми, економічна ситуація в країні є однаковою як для відповідача, так і для позивача, який є також суб`єктом господарювання, тому обгрунтування невиконання зобов`язань за договором через складну економічну ситуацію не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

Як вказано у частині 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Суд звертає увагу відповідача на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто суб`єкт господарювання не має будь-яких привілеїв чи пільг в залежності від кількості працівників, наявності у нього заборгованості перед контрагентами чи в інших осіб перед ним тощо.

Обставини існування військової агресії російської федерації проти України та пов`язаних з цим обмежень негативно вплинули та можуть впливати не тільки на економічне становище відповідача, а й таким самим чином і на становище будь-яких інших суб`єктів господарювання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

На думку суду, заперечення наведені відповідачем у відзиві не спростовують позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними, доказами наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір на загальну суму 2 481,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №11043 від 19.12.2022.

Згідно пункту 1частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи те, що позивач подавав заяву про зменшення позовних вимог, він має право на повернення з бюджету суми судового збору пропорційної до суми зменшення позовних вимог, а саме 2 128,70 грн.

Таке право може бути реалізоване, за умови звернення позивача з відповідним клопотанням до суду.

З відповідача, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, слід стягнути 352,30 грн судового збору.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Львівський Локомотиворемонтний завод» (79018, Львівська область, місто Львів, вулиця Залізнична, будинок 1а; ідентифікаційний код юридичної особи 00740599) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-Виробнича Група Український папір» (04073, Київська область, місто Київ, вулиця Куренівська, будинок 2-Б; ідентифікаційний код юридичної особи 43977041) 6 340,80 грн пені, 1 606,46 грн інфляційних нарахувань, 380,45 грн три проценти річних та 352,30 грн судового збору.

3. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Рішення складено

та підписано 14.03.2023

Суддя Сухович Ю.О.