ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.03.2023 Справа№914/813/23

Господарський суд Львівської області у складі судді Коссака С., розглянувши матеріали заяви фізичної особи ОСОБА_1

про забезпечення позову

у справі №914/813/23

за позовом фізичної особи ОСОБА_1

до відповідача: фізичної особи ОСОБА_2

предмет позову: про стягнення боргу за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі юридичної особи

Без виклику представників учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою до фізичної особи ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі юридичної особи в розмірі 33 350,84 грн. Разом з позовом подано заяву про забезпечення позову.

Аргументи заявника.

07 листопада 2021 року для ОСОБА_2 визна чено закінчення строку сплати ОСОБА_1 заборгованості за договором від 07 жовтня 2021 року купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Техфасад» у розмірі 25 000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.).

Оскільки обов`язок не виконаний, то особа звернулася до суду про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 25000,00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень 00 коп.), а також 3% річних та інфляційних втрат. Загальна сума заборгованості складає 33 350,84 грн.

Вважає, що пропорційним із вимогами позову ОСОБА_1 буде захід забезпечення позову, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК, у вигляді на кладення арешту на квартиру, загальною площею 35.2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, надалі - квартира, належна на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору міни, посвідченого 11 травня 2022 року прива тним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською Іриною Романівною за реєстровим № 939, що підтверджується інформа ційною довідкою від 03 березня 2023 року № 611-1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Необхідність обрання саме заходу забезпечення, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК, полягає в тому, що з допомогою такого заходу ОСОБА_2 буде лише обмежений правом від чужити зазначене нерухоме майно на період розгляду судом справи. У випадку невиконання ОСОБА_2 рішення суду ОСОБА_1 матиме можливість задовольнити свої грошові вимоги за рахунок звернення стягнення у виконавчому прова дженні на арештоване майно.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд доходить таких висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Частиною першою статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно з частинами першою, другою статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

Однак такі дії відповідача повинні бути доведені особою, яка звертається до суду із заявою про забезпечення позову. Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заявником не подано до суду належних та допустимих доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання обов`язку. Заявник у заяві про забезпечення позову посилається тільки на невиконання боржником свого обов`язку у строк, зазначений у договорі, при цьому не аргументуючи потенційну можливість ухилення ним від виконання рішення, якщо воно буде ухвалено на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18. Колегія суддів зазначила, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На думку суду, обставини, які наводяться заявником, носять констатуючий характер, підставність доведення яких повинно здійснюватися при розгляді справи в порядку позовного провадження. При цьому основна сума заборгованості, що зазначена заявником складає 25 000,00грн., що на думку суду, є не співмірною із таким заходом забезпечення позову як накладення арешту на квартиру боржника, який є відповідачем у справі.

Отже, заявником не доведено, а судом не встановлено, що невжиття зазначених вище заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Суд, вирішуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на розмір заявлених у позовній заяві вимог.

Однак, саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на звернення позивача до господарського суду з позовом та несплата боргу зі сторони відповідача у розмірі 25 000,00грн. не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на квартиру, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в п.17 постанови від 26.02.2019р. у справі №914/1353/16, в п.6.3. постанови від 25.02.2019р. у справі №924/789/18, в п.14 постанови від 25.02.2019р. у справі №922/2673/18.

Подана заявником заява про забезпечення позову ґрунтується на бездоказових припущеннях щодо настання можливих негативних наслідків.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 233, 234, 235 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №914/813/23.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Суддя Коссак С.М.