РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2023Справа № 910/25118/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., за участю секретаря судового засідання П`янковської Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг»

до Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13»

про стягнення 1 086 616,68 грн

за участі представників:

позивача - Жекова Г.І., Левченко В.І.,

відповідача - Олійник Д.В., Якимчук О.І.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Індікатор-13», з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, 574 276,54 грн заборгованості за теплову енергію у гарячій воді, 77 089,44 грн пені, 35 326,10 грн 3% річних та 399 924,60 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016, позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 у даній справі касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» задоволено, внаслідок чого рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 у справі скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 (суддя Дупляк О.М.) прийнято справу до провадження.

06.05.2016 від позивача надійшли пояснення з врахуванням постанови Вищого господарського суду України від 13.04.2016, у яких він підтримує заявлені позовні вимоги та просить їх задовольнити.

10.05.2016 від відповідача надійшли пояснення по справі, у яких він просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.2016 відкладено розгляд справи на 31.05.2016 та зобов`язано сторін надати до суду певні докази.

10.05.2016 від Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» надійшла зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», в якій заявник просив суд зобов`язати ПАТ «Київенерго» здійснити по укладеному з Житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-13» договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 1640119 від 01.10.1999 помісячний перерахунок за теплову енергію за період з 01.12.2006 по 31.05.2015 включно відповідно до розпорядження КМДА № 1245 від 20.06.2002 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.05.2016, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 зустрічну позовну заяву повернуто заявникові без розгляду.

31.05.2016 від відповідача надійшло клопотання, у якому він просить здійснювати судовий процес за допомогою технічних засобів.

31.05.2016 від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи до вирішення Київським апеляційним господарським судом питання щодо витребування усіх матеріалів справи за поданою апеляційною скаргою на ухвалу суду про залишення без розгляду зустрічного позову.

31.05.2016 від позивача надійшли докази, а саме розгорнута таблиця суми основного боргу та довідка про надходження коштів від відповідача, а також заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, позивач просить стягнути з відповідача 1 163 403,13 грн, з яких 574 276,54 грн основного боргу, 49 730,77 грн 3% річних, 469 237,96 грн інфляційних втрат та 70 157,86 грн пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2016 відкладено розгляд справи на 16.06.2016 та повторно зобов`язано відповідача надати до суду контррозрахунок заявленої до стягнення суми.

15.06.2016 від відповідача надійшло клопотання про повернення матеріалів зустрічного позову.

15.06.2016 від відповідача надійшов відзив, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи про наявність переплати на користь позивача.

15.06.2016 від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи.

15.06.2016 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішеннями судів адміністративної юрисдикції.

У судовому засіданні 16.06.2016 оголошено перерву до 21.06.2016.

16.06.2016 від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

21.06.2016 від відповідача надійшло клопотання про виклик у судове засідання уповноважених представників НКРЕКП.

21.06.2016 від відповідача надійшли доповнення до відзиву, у яких він вказує на втрату чинності постановою НКРЕКП № 1729 від 14.12.2010.

21.06.2016 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/11156/16.

21.06.2016 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів.

21.06.2016 від сторін надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

21.06.2016 від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі № 910/11156/16. Розгляд справи відкладено на 05.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.2016 задоволено клопотання сторін та продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

24.06.2016 надійшов лист Київського апеляційного господарського суду № 09-16/2902/16 від 23.06.2016 про приєднання до матеріалів справи постанови цього суду від 13.06.2016.

05.07.2016 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи актів приймання-передавання товарної продукції та рахунків-фактур за спірний період.

05.07.2016 від відповідача надійшли доповнення до відзиву.

05.07.2016 від відповідача надійшли пояснення на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 21.06.2016.

05.07.2016 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/11156/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2016 зупинено провадження у справі до набрання рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/11156/16 законної сили.

06.07.2016 від відповідача надійшла заява про видачу копії ухвали суду.

02.02.2017 та 08.04.2019 судом направлялись листи з приводу усунення підстав, які зумовили зупинення провадження у справі.

03.04.2017 від відповідача надійшов лист, про те, що підстави для поновлення провадження відсутні.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у зв`язку із закінченням терміну повноважень у судді Дупляк О.М., призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 910/25118/15, за результатом якого вказану справу передано на розгляд судді Комаровій О.С.

06.08.2021 судом направлено лист з приводу усунення підстав, які зумовили зупинення провадження у справі.

20.12.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» надійшла заява про заміну сторони позивача з ПАТ «Київенерго» на ТОВ «КИЇВЕНЕРГО-БОРГ» в порядку правонаступництва та поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 поновлено провадження у справі, замінено позивача у справі - Публічне акціонерне товариство «Київенерго» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» та призначено підготовче засідання на 15.02.2022.

31.01.2022 від відповідача надійшли додаткові пояснення та клопотання про відкладення підготовчого засідання.

10.02.2022 до суду надійшла копія ухвали Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2022 про витребування матеріалів оскарження на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2022.

У підготовчому засіданні 15.02.2022 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 22.03.2022.

Підготовче засідання, призначене на 22.03.2022 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2022 призначено підготовче засідання на 10.08.2022.

15.07.2022 до суду надійшла копія ухвали Верховного Суду від 11.07.2022 про витребування матеріалів справи № 910/25118/15.

03.08.2022 до суду надійшла постанова Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2022, якою апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 без змін.

У підготовче засідання 10.08.2022 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2022 відкладено підготовче засідання на 07.09.2022.

25.08.2022 від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

07.09.2022 від відповідача надійшла заява, у якій він просить розглянути клопотання, подане ним 21.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2022 відкладено підготовче засідання на 11.10.2022, а також відмовлено у задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді в частині переведення в електронний вигляд процесуальних та інших документів по справі, що надійшли до суду в паперовому вигляді.

Підготовче засідання, призначене на 11.10.2022 не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2022 призначено підготовче засідання на 16.11.2022.

12.10.2022 від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у Комунального підприємства «Київтеплоенерго», заміну позивача в частині вимог про стягнення 299 121,24 грн на Комунальне підприємство «Київтеплоенерго», закриття провадження у справі та залишення позову без розгляду у відповідних частинах.

25.10.2022 до суду надійшла постанова Верховного Суду від 28.09.2022, якою касаційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.01.2022 без змін.

02.11.2022 від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» надійшли заперечення на клопотання про залучення правонаступника.

14.11.2022 до суду надійшов лист Верховного Суду з додатками для долучення до матеріалів справи.

16.11.2022 від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів.

16.11.2022 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовчому засіданні 16.11.2022 суд відмовив у прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про збільшення розміру позовних вимог, відмовив у задоволенні клопотань відповідача про призначення судової науково-правової експертизи, про зупинення провадження у справі, про виклик представників НКРЕКП та Міністерства юстиції України у судове засідання, про закриття провадження у справі та про залишення позову без розгляду, долучив до матеріалів справи клопотання відповідача про залишення позову без розгляду та відклав підготовче засідання до 13.12.2022.

17.11.2022 від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

12.12.2022 від позивача надійшли письмові пояснення, у яких він підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

У підготовчому засіданні 13.12.2022 суд відклав підготовче засідання до 24.01.2023.

16.12.2022 від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі.

28.12.2022 до суду надійшла додаткова постанова Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022.

17.01.2023 від позивача надійшли заперечення на заяву про закриття провадження у справі.

24.01.2023 від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі, у якій відповідач вказує на хибність доводів позивача, викладених у заяві про закриття провадження у справі.

У підготовчому засіданні 24.01.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 14.03.2023.

01.02.2023 до суду надійшов лист Верховного Суду з додатками для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 14.03.2023 з`явились представники сторін.

Представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, просили закрити провадження у справі відповідно до раніше поданого клопотання, залишити позовну заяву без розгляду в частині вимог, які не перейшли до нового кредитора, а в іншій частині позову відмовити.

У судовому засіданні 14.03.2023 суд заслухав пояснення представників сторін у вступному слові, дослідив наявні в матеріалах справи докази, заслухав промови представників сторін у судових дебатах та, після виходу з нарадчої кімнати, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

01.10.1999 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-13» (абонент) було укладено Договір № 1640119 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір), предметом якого відповідно до п. 1.1 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що при виконанні його умов, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

У пп. 2.2.1 Договору визначено обов`язок енергопостачальної організації з постачання теплової енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та в обсягах, згідно з Додатком № 1 до Договору.

З наведеним обов`язком енергопостачальної організації кореспондується обов`язок абонента, визначений у пп. 2.3.1 Договору, додержуватись кількісного споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку розрахунковим способом (п. 5.1 Договору).

Згідно з п. 8.1 Договору він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.1999.

Відповідно до пунктів 8.3, 8.4 Договору припинення дії Договору не звільняє абонента від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Додатками до Договору сторони оформили обсяги постачання теплової енергії відповідачу, тарифи на теплову енергію, порядок розрахунків за теплову енергію, схему абонентської теплотраси, що знаходиться на балансі відповідача, акт розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін, умови припинення подачі теплової енергії, довідку даних по будинку, довідку про теплові навантаження об`єктів теплопостачання.

Відповідно до п. 2 Додатку № 4 до Договору абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у Районному відділі тепло збуту № 6, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Сплату за вказаними в п. 2 цього Додатку документами, абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця (п. 3 Додатку № 4 до Договору).

Пунктом 3.5 Додатку № 4 до Договору визначено, що у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду (п. 3 цього Додатку), енергопостачальна організація нараховує абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Спір в справі виник у зв`язку з тим, що відповідачем не було оплачено вартість спожитої за період з 01.10.2012 по 01.06.2015 теплової енергії в загальному розмірі 574 276,54 грн, в зв`язку з чим ПАТ «Київенерго» звернулось до суду із цим позовом та, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просило стягнути з ЖБК «Індикатор-13», окрім заборгованості, 77 089,44 грн пені, 35 326,10 грн 3% річних та 399 924,60 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти заявленого до стягнення розміру заборгованості, відповідач посилається на безпідставне застосування ПАТ «Київенерго» тарифів на теплову енергію, встановлених постановами НКРЕКП № 1729 від 14.12.2010 та № 465 від 23.04.2014. Натомість, за твердженнями відповідача, до спірних правовідносин підлягає застосуванню тариф, встановлений розпорядженням КМДА № 1245 від 20.06.2002.

Суд також встановив, що Житлово-будівельний кооператив «Індикатор-13» звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про зобов`язання останнього провести перерахунок за теплову енергію за період з 01.12.2006 по 31.05.2015 включно відповідно до розпорядження КМДА №1245 від 20.06.2002 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/11156/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017, у задоволенні позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» відмовлено повністю. Постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2017 постанову Київського апеляційного господарського від 17.05.2017 залишено без змін.

У зазначеному рішенні суду встановлено відсутність у ПАТ «Київенерго» обов`язку здійснювати перерахунок за теплову енергію за період з 30.05.2008 по 31.05.2015 відповідно до тарифів, встановлених розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 №1245 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення», оскільки вказане розпорядження втратило чинність з 30.05.2008. Щодо позовних вимог про здійснення перерахунку за період з 01.12.2006 по травень 2008 року, судом було застосовано наслідки спливу строку позовної давності та, відповідно, також відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Водночас, у постанові Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017, прийнятій за результатами перегляду в апеляційному порядку рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 у справі № 910/11156/16, суд зазначив, що позов не підлягає задоволенню з огляду на неналежність обраного позивачем способу судового захисту.

В подальшому найменування ПАТ «Київенерго» було змінено на АТ «К.Енерго».

25.08.2021 відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 відбувся електронний аукціон з продажу майна (право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги) в процедурі банкрутства Акціонерного товариства «К.Енерго», порушеній Господарським судом Донецької області у справі № 905/1965/19.

Переможцем аукціону стало Товариство з обмеженою відповідальність «Спортсервіс-СТМ».

ТОВ «Спортсервіс-СТМ» сплатило гарантійний внесок у розмірі 2 158 705,87 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 10 від 25.08.2021.

Згідно з Актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 АТ «К.Енерго» передало, а ТОВ «Спортсервіс-СТМ» прийняло майно, що є предметом продажу на аукціоні №UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021, а саме, право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (послуги теплової енергії, послуги центрального опалення, послуги гарячої води, послуги надання конденсату, послуги надання хімічного очищення води) на суму 241 900 394,18 грн.

У п. 73 Додатку № 1 до Акту про придбання майна зазначено про включення до загального переліку відступленої дебіторської заборгованості, заборгованості ЖБК «Індикатор-13» у розмірі 736 452,93 грн.

ТОВ «Спортсервіс-СТМ» змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» (протокол загальних зборів учасників від 14.09.2021 №1/2021).

З урахуванням викладеного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2022, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2022 та постановою Верховного Суду від 28.09.2022, замінено позивача у справі - Публічне акціонерне товариство «Київенерго» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у сторін даного правочину взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтею 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

У відповідності до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За приписами частин 1, 4 статті 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань за Договором з постачання теплової енергії у гарячій воді відповідачу у період з жовтня 2012 року по травень 2015 року включно, ПАТ «Київенерго» надало облікові картки за особовим рахунком № 1640119, а також складені відповідачем відомості обліку споживання теплової енергії.

Питання прийняття облікових карток (табуляграм) у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії, у контексті їх оцінки як доказів, неодноразово вирішувалося у судовій практиці, що відображено у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 910/6652/17, від 12.07.2018 у справі № 910/6654/17, від 12.10.2018 у справі № 910/30728/15, якими залишено без змін судові рішення, якими стягнуто заборгованість, наявність якої обґрунтовано з посиланням на облікові картки (табуляграми).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у спірний період спожито 7843,39 Гкал теплової енергії.

При цьому між сторонами відсутній спір щодо обсягу спожитої теплової енергії, натомість спірним питанням є тариф, який має застосовуватись для визначення її вартості.

Тариф (ціна) на теплову енергію, яку ПАТ «Київенерго» постачало за Договором відповідачу, є державною регульованою ціною, яка запроваджується Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку (ч. 3 ст. 189, ст. 191 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Згідно з частиною третьої цієї ж статті зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін. Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про природні монополії» предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій згідно з цим Законом є, зокрема ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.

У абзаці 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про природні монополії» зазначено, що суб`єкти природних монополій зобов`язані дотримуватися встановленого порядку ціноутворення, стандартів і показників безпеки та якості товару, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках.

Згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, належить встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

В основі принципу юридичної визначеності, як одного з істотних елементів принципу верховенства права, лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

У низці своїх рішень Європейський суд з прав людини, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, також указав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права частиною спільної спадщини Договірних Сторін.

Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява № 48553/99) та від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип res judicata має своє відображення у національному законодавстві, зокрема у частині 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини справи - це факти, які мають значення для вирішення спору, як-от: вчинення чи невчинення особою певної дії; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій або настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності (статті 76-79 ГПК України) суд виснує про доведеність чи недоведеність певних обставин.

Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що преюдиційне значення мають лише встановлені судом обставини, тобто факти, а не правова їх оцінка. Преюдиційні факти істотно відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (див. постанови Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, від 24.05.2018 у справі № 922/2391/16, від 17.02.2021 у справі № 914/1257/18 та інші).

Таким чином, з огляду на положення ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України та наявність такого, що набрало законної сили судового рішення у справі № 910/11156/16, яким встановлено відсутність у ПАТ «Київенерго» обов`язку здійснювати перерахунок за теплову енергію за період з 30.05.2008 по 31.05.2015 відповідно до тарифів, встановлених розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 20.06.2002 №1245 «Про встановлення тарифів на виробництво теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення», суд відхиляє заперечення відповідача щодо незастосовності для визначення вартості спожитої ним у період з жовтня 2012 року по травень 2015 року включно теплової енергії постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тариф на гаряче водопостачання та опалення у період з жовтня 2012 року по травень 2015 року встановлено відповідно до постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в таких розмірах:

- 203,26 грн з ПДВ/Гкал. в період з 01.01.2011 по 30.06.2014 на підставі постанови НКРЕКП від 14.12.2010 № 1729;

- 354,20 грн з ПДВ/Гкал. в період з 01.07.2014 по 31.03.2015 на підставі постанови НКРЕКП від 23.04.2014 № 465;

- 637,32 грн з ПДВ/Гкал. в період з 01.04.2015 по 30.06.2015 на підставі постанови НКРЕКП від 03.03.2015 № 613.

Водночас постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 у справі № 826/15733/15 визнано нечинною з моменту прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 03.03.2015 № 613 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб населення ПАТ «Київенерго». Отже, у сторін у справі відсутній обов`язок виконувати рішення про встановлення тарифу на теплову енергію, яке в судовому порядку визнано нечинними з моменту її прийняття.

Зважаючи на це, протягом періоду з квітня по травень 2015 року включно до спірних правовідносин слід застосовувати тариф, встановлений постановою НКРЕКП від 23.04.2014 № 465.

Перевіривши надану позивачем під час нового розгляду справи розгорнуту таблицю суми заборгованості за спожиту теплову енергію, суд встановив, що, з урахуванням чинних у спірний період тарифів, за відповідачем обліковується заборгованість в розмірі 574 276,54 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»).

З урахуванням погодженого у п. 3 Додатку № 4 до Договору порядку розрахунків, зобов`язання з оплати спожитої теплової енергії мало бути виконане відповідачем не пізніше 25 числа поточного місяця.

Відтак суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів оплати відповідачем спожитої теплової енергії за Договором матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, суд встановив, що за відповідачем обліковується заборгованість за спожиту у період з жовтня 2012 року по травень 2015 року включно теплову енергію в розмірі 574 276,54 грн.

Водночас, як встановлено судом, у зв`язку з укладенням між ТОВ «Київенерго-борг» та АТ «К.Енерго», в процесі ліквідації останнього, правочину щодо відступлення права вимоги, право вимагати від ЖБК «Індикатор-13» виконання грошового зобов`язання за Договором в загальному розмірі 736 452,93 грн перейшло до ТОВ «Київенерго-борг».

Сторонами у зобов`язанні, відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, є боржник і кредитор.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає, що межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового боржника є істотними умовами цього договору.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зважаючи на встановлену статтею 204 Цивільного кодексу України презумпцію правомірності правочину, договір, укладений за результатами аукціону з продажу майна боржника в порядку статті 63 Кодексу України з процедур банкрутства, у розумінні статей 11, 509 Цивільного кодексу України та статей 173, 174 Господарського кодексу України, є належною підставою для виникнення та існування обумовлених цим договором прав і обов`язків сторін.

За приписами частин першої, другої статті 75 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий визначає умови продажу за погодженням з комітетом кредиторів та забезпеченим кредитором (щодо майна, яке є предметом забезпечення). До обов`язкових умов продажу належить, зокрема, склад майна (лот).

У пункті 73 Додатку № 1 до Акту про придбання майна на аукціоні № UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021 зазначено про включення до загального переліку відступленої дебіторської заборгованості, заборгованості ЖБК «Індикатор-13» у розмірі 736 452,93 грн.

Судом встановлено, що право вимоги АТ «К.Енерго» до ЖБК «Індикатор-13» в загальному розмірі 736 452,93 грн складається із заборгованості останнього з оплати спожитої теплової енергії за Договором у сумі 149 138,81 грн за період з 01.02.2006 по 01.02.2009 (є предметом позову у справі № 7/195), у сумі 574 276,54 грн за період з 01.10.2012 по 01.06.2015 (є предметом позову у цій справі) та у сумі 13 037,58 грн за період з 01.06.2015 по 01.05.2016 (не є предметом судового розгляду).

При цьому заборгованість ЖБК «Індикатор-13» з оплати спожитої теплової енергії за Договором за період з 01.11.2009 по 01.09.2012, яка була предметом судового розгляду у справі 5011-42/16078-2012 не включена до складу майнових вимог, які перейшли до ТОВ «Київенерго-борг».

У цьому контексті суд зауважує, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (пп. 132.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц).

Безвідносно до того, що при переході права вимоги від ПАТ «Київенерго» до ТОВ «Київенерго-борг», загальний розмір заборгованості ЖБК «Індикатор-13» за Договором визначено суцільним підсумком, відмінність предметів позовів у наведених вище судових справах (періодів, за які виникла заборгованість) унеможливлює проведення взаємозаліку стягнутих та сплачених сум у межах інших судових проваджень, про що помилково стверджує відповідач, заявляючи клопотання про закриття провадження у справі на підставі пунктів 2, 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 викладено правовий висновок, згідно з яким закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, відсутні підстави стверджувати про припинення предмета судового розгляду, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 574 276,54 грн визнається судом обґрунтованою.

Статтею 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-459цс17.

Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (чи обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Інакше кажучи, заміна сторони у зобов`язанні може бути наслідком або сингулярного правонаступництва (зокрема, на підставах договорів купівлі-продажу (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України), дарування (частина друга статті 718 Цивільного кодексу України), факторингу (глава 73 Цивільного кодексу України)), або універсального правонаступництва (у випадку реорганізації юридичної особи (частина перша статті 104 Цивільного кодексу України) чи спадкування (стаття 1216 Цивільного кодексу України)) (див. пункт 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 761/13017/16-ц).

Для процесуального правонаступництва юридичної особи, яка є стороною чи третьою особою у судовому процесі, необхідне встановлення або правонаступника такої юридичної особи внаслідок її припинення шляхом реорганізації, або правонаступника окремих її прав чи обов`язків внаслідок заміни сторони у відповідному зобов`язанні. В обох випадках для встановлення процесуального правонаступництва юридичної особи суд має визначити підстави такого правонаступництва, а також обсяг прав та обов`язків, який перейшов до правонаступника у спірних правовідносинах (див. пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 264/5957/17).

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Дослідивши умови правочину щодо відступлення права вимоги та з`ясувавши обсяг і зміст прав, які перейшли до ТОВ «Київенерго-борг», суд дійшов наступних висновків.

За загальним правилом, закріпленим у статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредиторові у зобов`язанні. Однак у договорі про заміну кредитора (про відступлення права вимоги) сторони вправі самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора. Отже, сторони можуть провести часткову заміну кредитора у зобов`язанні за умови подільності зобов`язання. У первісного кредитора є можливість передати новому кредиторові право на стягнення неустойки (штрафу, пені), відсотків або відшкодування збитків окремо від передачі прав вимоги за основним зобов`язанням.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами частин 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3% річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення сплати основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 Цивільного кодексу України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Вищенаведені норми надають право кредитору вимагати від боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повернення не тільки основного боргу, а й сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми, які є фактично платою за користування боржником грошовими коштами кредитора за весь період прострочки виконання грошового зобов`язання, а також пені. Зазначені норми не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Тобто, обов`язок оплатити основний борг, а також обов`язок оплатити нараховані на основний борг пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати, є подільними один від одного зобов`язаннями, хоча і є взаємопов`язаними між собою; крім того, норми цивільного законодавства не ставлять в залежність одночасність вимог кредитора на стягнення з боржника основної заборгованості від одночасності права вимоги на стягнення трьох відсотків річних, інфляційних та пені у зв`язку з простроченням основного грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Вищого господарського суду України від 09.07.2013 у справі № 7/113-12.

У цьому контексті варто також звернутись до положень абзацу 3 підпункту 1.4 пункту 1 пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, де зазначено, що у разі заміни кредитора в зобов`язанні не в повному обсязі (у подільному зобов`язанні; в разі передачі новому кредитору права на стягнення неустойки окремо від передачі прав вимоги за основним зобов`язанням тощо) новий кредитор є правонаступником первісного кредитора лише в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу відповідних прав якщо інше не встановлено договором або за законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 73 Додатку № 1 до Акту про придбання майна на аукціоні № UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту 71, який відбувся 25.08.2021 до загального переліку відступленої дебіторської заборгованості, включено заборгованість ЖБК «Індикатор-13» у розмірі 736 452,93 грн, яка, як встановлено судом, складається з прострочених грошових зобов`язань відповідача за період з 01.02.2006 по 01.02.2009 та з 01.10.2012 по 01.05.2016 й охоплює, у тому числі, заборгованість, яка є предметом даного судового провадження.

Тобто до ТОВ «Київенерго-борг» перейшло право вимагати від ЖБК «Індикатор-13» сплати лише 736 452,93 грн основного боргу.

Заявлені ж в межах даного позову вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочки виконання грошового зобов`язання, виходять за межі обсягу прав, що перейшли до ТОВ «Київенерго-борг», що має наслідком відмову в задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд встановив часткову обґрунтованість заявленого позову, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 574 276,54 грн заборгованості.

Судові витрати по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 8 614,15 грн. Решта сплаченого судового збору залишається за позивачем.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» про закриття провадження у справі - відмовити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-13» (02222, м. Київ, вул. Градинська, буд. 10-А; ідентифікаційний код 22895183) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-борг» (01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 13; ідентифікаційний код 32826328) 574 276,54 грн (п`ятсот сімдесят чотири тисячі двісті сімдесят шість гривень 54 коп.) заборгованості та 8 614,15 грн (вісім тисяч шістсот чотирнадцять гривень 15 коп.) судового збору.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України, і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 15.03.2023.

Суддя О.С. Комарова