ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Справа№ 910/2442/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022, повний текст якого складений 14.11.2022

у справі №910/2442/22 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 53 748,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в сумі 53 748,00 грн., нарахованої за несвоєчасну доставку вантажу, прийнятого до перевезення згідно накладних:

- №23197336 (досильна відомість №3194720) у вагонах: №53489381, №62578083, №61000469, №60411063, №53489613, №63418925, №60941663, №52907110, №55828214, №59315754;

- №23197375 у вагонах: №52834009, №62107966, №59395467, №56487093, №58754235, №60410305, №61725446, №61312831, №63419055, №60941051;

- №23197436 у вагонах: №54181045, №58747999, №54148861, №52944378, №56243025, №56439458, №52729043, №53756110.

Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив пославшись на те, що:

- на станції Лунінець Білоруської залізниці вагони №53489381, №62578083, №61000469, №60411063, №53489613, №63418925, №60941663, №52907110, №55828214, №59315754 були відчеплені для зменшення ваги поїзда, про що складено акт загальної форми № 2101 та оформлено досильну відомість № 23194720. Строк доставки для частини вантажу, яка була відчеплена на шляху прямування від основної відправки, не обчислюється, а відповідальність не може бути встановлено за документом, який не є договором, тобто за досильною відомостю. При цьому відповідач зазначив про те, що немає можливості надати акт загальної форми № 2101, оскільки ним було припинено співпрацю з Республікою Білорусь;

- позовні вимоги про стягнення неустойки за накладними №23197375, №23197436 є передчасними, так як позов заявлено до спливу встановленого законодавством строку для розгляду відповідачем претензії.

Також відповідачем подано клопотання про зменшення розміру неустойки, в якому відповідач просив зменшити розмір неустойки на 100%.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/2442/22 позов задоволений частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено неустойку у сумі 26 874,00 грн. та 2 481 грн. судового збору.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений та документально підтверджений, з огляду на що позивач має право на стягнення неустойки у заявленій до стягнення сумі, проте, прийнявши до уваги те, що відповідачем доставлено вантажі в пункт призначення, тоді як позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажів, врахувавши, що відповідач в умовах воєнного стану має для країни вкрай важливе стратегічне значення, постійно зазнає людських та інфраструктурних втрат внаслідок бойових дій на території України, усунення яких потребує значних ресурсів, власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності держави, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, визнав справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права, необхідність зменшення розміру нарахованої у даній справі неустойки на 50 % до суми 26 874,00 грн.

Також судом першої інстанції було враховано, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії РФ проти України, однак наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на час розгляду спору зменшити розмір неустойки.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/2442/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення неустойки за несвоєчасну доставку вантажу повністю.

Крім того, скаржник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю представника Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» у відкритому судовому засіданні.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру штрафу прийняте судом першої інстанції без з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, за фактичної недоведеності обставин, що мають значення для справи, які у той час суд першої інстанції визнав нібито встановленими, та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій так як:

- збитки, завдані відповідачу внаслідок військової агресії Російської Федерації не настільки значні, як про них зазначає відповідач;

- відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 193 «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» відповідачу виділено 17 950 млн. грн. для здійснення заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану, а відтак, подолання труднощів, спричинених військовою агресією Російської Федерації, здійснюється не за рахунок коштів відповідача, а за рахунок додаткового фінансування з Державного бюджету України;

- предметом позову у цій справі є стягнення штрафу нарахованого за порушення, які відбулись до введення воєнного стану, а відтак, недоречним є посилання на введення такого стану;

- після початку військової агресії Російської Федерації відповідачем збільшено вартість послуг з перевезення;

- прострочення доставки вантажу є сталою практикою у господарських відносинах з відповідачем;

- позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і несуть відповідні ризики під час здійснення своєї господарської діяльності;

- з початком російської агресії проти України та введенням воєнного стану на всій території України сторони знаходяться у рівних умовах та однаково зазнають негативного впливу на діяльність від такої агресії;

- відсутність доказів понесення реальних збитків позивачем внаслідок порушення відповідачем зобов`язань не може бути підставою для зменшення штрафу.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022, справу №910/2442/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2442/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/2442/22.

18.01.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248 100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/2442/22, апелянту відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю представника Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» у відкритому судовому засіданні, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Станом на 21.03.2022 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022 та від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що у вересні 2021 року відповідач здійснив перевезення вантажу (кам`яне вугілля) зі станції Гомель (Республіка Беларусь) на станцію Бурштин згідно накладних:

- №23197336 (досильна відомість №3194720) у вагонах: №53489381, №62578083, №61000469, №60411063, №53489613, №63418925, №60941663, №52907110, №55828214, №59315754;

- №23197375 у вагонах: №52834009, №62107966, №59395467, №56487093, №58754235, №60410305, №61725446, №61312831, №63419055, №60941051;

- №23197436 у вагонах: №54181045, №58747999, №54148861, №52944378, №56243025, №56439458, №52729043, №53756110.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає про те, що відповідачем порушено, встановлені ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі УМВС), строки доставки вантажів, з огляду на що відповідач повинен сплатити позивачу встановлену законом неустойку.

Відповідач зазначив про те, що:

- на станції Лунінець Білоруської залізниці вагони №53489381, №62578083, №61000469, №60411063, №53489613, №63418925, №60941663, №52907110, №55828214, №59315754 були відчеплені для зменшення ваги поїзда, про що складено акт загальної форми № 2101 та оформлено досильну відомість № 23194720. Строк доставки для частини вантажу, яка була відчеплена на шляху прямування від основної відправки, не обчислюється, а відповідальність не може бути встановлено за документом, який не є договором, тобто за досильною відомостю. При цьому відповідач зазначив про те, що немає можливості надати акт загальної форми № 2101, оскільки ним було припинено співпрацю з Республікою Білорусь;

- позовні вимоги про стягнення неустойки за накладними №23197375, №23197436, то є передчасними, так як позов заявлено до спливу встановленого законодавством строку для розгляду відповідачем претензії;

Також відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення розміру неустойки, в якому відповідач просив зменшити розмір неустойки на 100%.

Суд першої інстанції позовні вимоги позивача визнав законними та обґрунтованими, проте дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення неустойки до 26 874,00 грн. (на 50 % від заявленої до стягнення суми штрафу), що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Враховуючи, що спірне перевезення відбулося у міжнародному сполученні, правовідносини сторін регулюються УМВС, до якої Україна приєдналася 05.06.1992 та положення якої поширюються на перевезення вантажів у прямому міжнародному залізничному сполученні мережею залізниць країн-учасниць.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦК України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (із змінами та доповненнями), перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до § 1 статті 3 УМВС (тут і далі в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) цією Угодою встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для перевезення вантажів залізницями та єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні.

Згідно з § 1 статті 14 УМВС, відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти вантаж відправника до станції призначення по маршруту, погодженому відправником та договірним перевізником, та видати його одержувачу.

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 статті 14 УМВС).

У спірному випадку - це вищезгадана Накладна, відправником за якою є АТ «Орлен Летува», перевізником - відповідач, вантажоодержувачем - позивач.

Відповідно до статті 24 УМВС:

- якщо відправником та перевізником не погоджено інше, термін доставки визначається на весь шлях прямування вантажу і не повинен перевищувати терміну, обчисленого виходячи з норм, які містяться у цій статті (§ 1);

- термін доставки вантажу визначається, виходячи з таких норм: для контейнерів - 1 доба на кожні 150 км, що почались, для інших відправок - 1 доба на кожні 200 км, що почались (§ 2);

- термін доставки вантажу збільшується на 1 добу на операції, пов`язані з відправкою вантажу (§ 3);

- перебіг терміну доставки вантажу починається з 0.00 годин дня, наступного за днем укладення договору перевезення, і закінчується в момент передачі одержувачу повідомлення про прибуття вантажу, при цьому неповну добу вважають повною (§ 5);

- термін доставки вважається виконаним, якщо вантаж прибув на станцію призначення до закінчення терміну доставки і перевізник повідомив одержувача про прибуття вантажу та можливість передачі вантажу в розпорядження одержувача. Порядок повідомлення одержувача визначається національним законодавством, чинним в місці видачі вантажу (§ 7).

За накладною № 23197336 (досильна відомість №23194720) датою укладення договору перевезення є 04.09.2021, що підтверджується відбитком відповідного календарного штемпеля станції Гомель БЧ у п.26 залізничної накладної. Згідно із календарного штемпеля станції Бурштин у п.27 досильної відомості №23194720, вантаж за залізничною накладною № 23197336 (досильна відомість №23194720) прибув на станцію призначення 15.09.2021, тобто через 11 діб.

За накладною № 23197375 датою укладення договору перевезення є 06.09.2021, що підтверджується відбитком відповідного календарного штемпеля станції Гомель БЧ у п. 26 залізничної накладної. Згідно із календарного штемпеля станції Бурштин у п.27 залізничної накладної № 23197375, вантаж за вищевказаною залізничною накладною прибув на станцію призначення 15.09.2021, тобто через 9 діб.

За накладною № 23197436 дата укладення договору перевезення - 10.09.2021, що підтверджується відбитком відповідного календарного штемпеля станції Гомель БЧ у п.26 залізничної накладної. Згідно із календарного штемпеля станції Бурштин у п.27 залізничної накладної № 23197436 вантаж за вищевказаною залізничною накладною прибув на станцію призначення 20.09.2021, тобто через 10 діб.

Відстань перевезення, що зазначена у п.38 накладної, становить 811 км, отже відповідно до приписів ст.24 УМВС термін доставки вантажу розраховується як одна доба на кожні розпочаті 200 км і не повинен перевищувати 6 діб (811/200 = 5 діб + 1 (відправлення вантажу) = 6 діб).

За тих обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що термін доставки вантажу за накладними №23197336 (досильна відомість №3194720), №23197375 та №23197436 залізницею не був дотриманий.

§ 1 та § 2 статті 45 УМВС передбачено, що якщо перевізником не було дотримано термін доставки вантажу, обчислений відповідно до статті 24 «Термін доставки вантажу», перевізник сплачує відшкодування за перевищення терміну доставки у вигляді неустойки.

Розмір неустойки за перевищення терміну доставки вантажу визначається виходячи з провізної плати того перевізника, який допустив перевищення терміну доставки, та величини (тривалості) перевищення терміну доставки, що розраховується як відношення перевищення терміну доставки (в добі) до загального терміну доставки, а саме :

6% провізної плати при перевищенні терміну доставки не більше однієї десятої загального терміну доставки;

18% провізної плати при перевищенні терміну доставки більше однієї десятої, але не більше трьох десятих загального терміну доставки;

30% провізної плати при перевищенні терміну доставки понад три десятих загального терміну доставки.

За розрахунком позивача (виходячи із визначеного позивачем терміну доставки 7 діб), прострочення терміну доставки вантажу за накладною №23197336 (досильна відомість №3194720) становить 4 доби; за накладною №23197375 - 2 доби, за накладною №23197436 - 3 доби, а відтак, позивач має право на стягнення з відповідача неустойки за перевищення терміну доставки вантажу у заявленій до стягнення сумі тобто в сумі 53 748,00 грн.

Відповідно до статті 46 «Претензії» УМВС право пред`явлення претензії до перевізника належить відправникові та одержувачу, при цьому претензії до перевізника, який видає вантаж яким у спірному випадку є відповідач, пред`являються одержувачем, яким є позивач (§§ 1, 2).

Відповідно статті 47 УМВС:

§ 1. Позов може бути пред`явлено тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія.

§ 2. Право пред`явлення претензії та позову виникає:

1) про відшкодування за недостачу, пошкодження (псування) вантажу, а також за перевищення строку доставки - з моменту видачі вантажу отримувачу.

§ 3. Позов може бути пред`явлений якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії.

Позивач 21.10.2021 направив на адресу відповідача претензію № 82/1046 від 20.10.2021 на суму 22 395,00 грн. за залізничною накладною №23197336 (досильна відомість №3194720).

Відповідач розглянув зазначену претензію та листом №ЦМЮ-16/191У-732/21 від 14.12.2021 відмовив у її задоволенні, посилаючись на відсутність перевищення терміну доставки вантажу.

21.10.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію № 82/1047 від 20.10.2021 на суму 17 916,00 грн. за залізничною накладною №23197436.

Листом від 02.11.2021 №ЦМЮ-16/160 відповідачем надано відповідь, де зазначено, що в претензії № 82/1047 вказані вагони, які не мають відношення до договору перевезення № 23197436, у зв`язку з чим претензія не може бути прийнята до розгляду по суті.

10.11.2021 позивач на адресу відповідача направив претензію №82/1127 на суму 17 916,00 грн., в якій просив сплатити штраф за перевищення терміну доставки вантажу за залізничною накладною №23197436 (тобто виправив номери вагонів, які були зазначені у попередній претензії - примітка суду), яка повинна була розглянута відповідачем протягом 180-денного строку від дня її отримання (параграф 7 статті 46 УМВС). Зазначена претензія отримана відповідачем 16.11.2021.

21.10.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію № 82/1045 від 20.10.2021 на суму 13 437,00 грн. за залізничною накладною №23197375.

Відповідно до § 7 ст. 46 УМВС перевізник зобов`язаний у 180-денний строк з дня отримання претензії, розглянути її, дати відповідь претендодателю та при повному чи частковому визнанні претензії сплатити перетендодателю належну суму.

Відповідач мав розглянути вказану претензію протягом 180-денного строку від дня її отримання, проте доказів її розгляду відповідачем матеріали справи не містять, однак, факт отримання претензії відповідач не заперечує та більш того у матеріалах справи наявний лист відповідача №ЦМ-Ю-15/280 від 09.06.2022, у якому зазначено, що на розгляді у відповідача знаходяться дві претензії щодо недотримання терміну доставки вантажу.

Згідно з §5 статті 46 УМВС до претензії долучаються документи передбачені Правилами перевезення вантажу.

Параграфом 6 статті 46 УМВС передбачено, якщо претензія оформлена з порушенням дописів параграфів 3, 5 цієї статті, вона повертається в строк не пізніше 15 днів з дня її надходження з зазначенням причин її повернення, і інших підстав для повернення претензії УМВС не передбачає.

З матеріалів справи слідує, що позивачем до зазначених вище претензій було додано документи передбачені у Додатку № 1 УМВС «Правила перевезення вантажів», а саме: оригінал накладної (лист 1 накладної) та лист повідомлення про прибуття вантажу (лист 6 накладної), а відтак, при пред`явленні претензій позивачем було дотримано вимоги § 3 та 5 статті 46 УМВС, а тому підстав для повернення претензій без розгляду у відповідача не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів відповідача про те, що позовні вимоги про стягнення неустойки за накладними №23197375, №23197436 є передчасними, з огляду на таке.

Відповідно до § 7 статті 46 УМВС претензійні вимоги, що випливають із договору міжнародного залізничного вантажного перевезення розглядаються перевізником протягом 180 днів з дня її отримання.

Відповідно до § 1-3 статті 47 УМВС позов може бути пред`явлений тільки після пред`явлення відповідної претензії і тільки до того перевізника, до якого була пред`явлена претензія. Право пред`явлення позову на підставі цієї Угоди належить тій особі, яка має право пред`явити претензію до перевізника.

Право пред`явлення претензії і позову про повернення переборів провізних платежів виникає з дня сплати провізних платежів.

Позов може бути пред`явлено:

1) якщо перевізник не дав відповідь на претензію у строк, встановлений на розгляд претензії;

2) якщо протягом терміну на розгляд претензії перевізник повідомив особі, яка подала претензію, про відхилення претензії повністю або частково.

Як підтверджено матеріалами справи та визнається самими сторонами, строк на розгляд претензій (180 днів) за накладними №23197375, №23197436 не закінчився (враховуючи наявні у матеріалах справи докази отримання претензій, приймаючи підтвердження відповідачем отримання претензій, відповідач мав розглянути претензії за накладними №23197375, №23197436 у строк до 16.05.2022, проте позивач звернувся до суду із позовом 10.02.2022).

Вказане свідчить про те, що станом на момент розгляду справи по суті такий строк сплив, а в матеріалах справи відсутня відповідь на претензії за накладними №23197375, №23197436.

Згідно з пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 положення частини другої статті 124 Конституції України (254к/96-ВР) щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Згідно з чинним законодавством України, а також відповідно до УМВС не заборонено звертатися з позовом до суду за захистом порушених, не визнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у разі порушення договірних зобов`язань до моменту отримання від перевізника відповіді на претензію до закінчення терміну її надання.

Оскільки позивачем дотримано обов`язкового претензійного порядку, з огляду на те, що на час розгляду справи по суті так і на час ухвалення рішення встановлений § 7 статті 46 УМВС, 180-ти денний строк на розгляд претензії закінчився, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки за прострочення доставки вантажу за накладними №23197375, №23197436.

Наведені висновки узгоджуються із практикою Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 910/5561/19, ухвала Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 910/15547/19).

Щодо доводів відповідача про безпідставність здійснення позивачем розрахунку за досильною відомістю і № 23194720, слід зазначити про таке.

Відповідно до Правил оформлення перевізних документів, затверджені наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 , накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (п. 1.2.).

Згідно п. 6.9 Правил у разі відчеплення вагона через його несправність станція, на якій відчеплено вагон, зобов`язана скласти про це акт загальної форми та досильний перевізний документ, за яким вагон після усунення несправності направляється за призначенням.

Таким чином, вказані накладні та досильний перевізний документ є документами, які супроводжують вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, а тому позивачем правомірно взято до уваги досилочний документ.

Відповідно до § 7 ст. 24 УМВС термін доставки вантажу вважається виконаним , якщо вантаж прибув на станцію призначення до спливу терміну доставки і перевізник повідомляє вантажоотримувача про прибуття вантажу і можливість передачі вантажу вантажоотримувачу. Порядок повідомлення вантажоотримувача визначається національним законодавством, діючим на місці видачі вантажу.

Стаття 42 Статуту залізниці, залізниця зобов`язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня. Порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції. Одержувач може визначити спосіб повідомлення.

У відповідності до ст. 8 Розділу І Додатку 1 до УМВС «Правила перевезення вантажів» перевізник у графі 32 накладної має зазначити найменування станції та скорочене найменування залізниці, на якій затримано вантаж, а також тривалість затримки і код причини затримки, що дає право на продовження строку доставки, та проставляється відбиток штемпелю перевізника.

Однак, такі відмітки у графі 32 накладної №23197336, що вказує на відсутність у перевізника права на продовження строку доставки.

У відповідності до параграфу 3 ст. 41 УМВС тягар доведення того, що перевищення терміну доставки вантажу сталось не з вини перевізника, покладається на перевізника.

Згідно з п. 25.1 розділу V додатку № 1 до УМВС якщо під час перевезення з незалежних від перевізника причин відбувається затримка перевезення вантажу то перевізник складає документ, в якому констатує обставини затримки, а також вказує тривалість затримки, якщо вона сталася, прикладає його до накладної і в графі «Відмітки перевізника» накладної проставляє відмітку (найменування документа, складеного перевізником під час перевезення для засвідчення обставин, впливають або можуть вплинути на перевезення вантажу, його номер, дата складання, найменування станції та скорочене найменування залізниці).

Однак, у накладній №23197336 графі «Відмітки перевізника» відсутні відмітки про складання перевізником документів про затримку перевезення вантажу.

З огляду на зазначене, відповідач допустив прострочення доставки вантажу в міжнародному сполученні, при цьому відмітки про причини затримки вантажу, які дають право відповідачу на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки у накладній не проставлені, що вказує на відсутність поважних причин прострочення термінів доставки вантажу.

Відповідно до приписів §6 статті 24 УМВС у випадку розділення вантажу на шляху руху, термін доставки розраховується по тій частині вантажу, який було доставлено за відповідною накладною.

Згідно з Додатком 1 «Правила перевезень вантажів» до УМВС (п.37.3.) якщо частина вантажу за накладною прибула на станцію призначення раніше, чим частина вантажу яка досилається, то перевізник на недоставлену частину вантажу складає комерційний акт. Сплата провізних платежів здійснюється за перевезення всього вантажу, зазначеного в накладній. При видачі досильної частини вантажу, яка прибула пізніше, одержувач надає перевізнику накладну та комерційний акт.

Перевізник в графі «Відмітка перевізника» в листі 6 накладної робить відмітку «Досильна частина вантажу видана», підтверджуючи її відтиском календарний штемпеля, і повертає накладну одержувачу. Комерційний акт залишається у перевізника, в ньому він робить відмітку про видачу досильної частини вантажу, вказуючи дату видачі вантажу.

Втім, відповідач не надав суду доказів дотримання ним зазначених вимог. При цьому, посилання відповідача на неможливість надати акт загальної форми, оскільки останній складався по станції Лунінець Білоруської залізниці, а наразі відповідач припинив співпрацю з Білоруською залізницею, а також посилання відповідача на «Інформацію з перевізного документа» судом першої інстанції цілком вірно було відхилено, так як накладна №23197336 не містить відміток про складання перевізником документів про затримку перевезення вантажу.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання з доставки вантажів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції як про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки за порушення термінів доставки вантажу, так і про правильність розрахунку позивачем заявлених позовних вимог.

Щодо заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій (в порядку ст. 233 ГК України) колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на те, що:

- до початку повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій вантажні перевезення значно скоротились (на 70%), а в деяких регіонах повністю припинились;

- ракетними обстрілами завдано пошкодження залізничній інфраструктурі, що потребує значних коштів для відновлення;

- спостерігається значне зниження обсягів та прибутковості від перевезення пасажирів залізничним транспортом;

- відповідачем здійснюється евакуаційні рейси, перевезення пасажирів з територій де ведуться активні бойові дії на безпечні території;

- відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі;.

Статтею 546 ЦК України неустойка (штраф, пеня) віднесені до переліку видів забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами частини 1 ст. 230 ГК України неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Отже, неустойка має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є, в першу чергу, захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити: чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, значності прострочення виконання, наслідки порушення зобов`язання, відповідність/невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінку винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності в законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 29.09.2020 у справі №909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020 №914/1888/19, від 26.01.2021 №916/880/20, від 23.01.2021 №921/580/19, від 26.01.2021 №916/880/20.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції який:

- визнав, що загальновідомими обставинами є те, що відповідач, як стратегічне підприємство, після початку збройної агресії Російської Федерації проти України виконує безкоштовні евакуаційні рейси для громадян, перевезення військових та гуманітарних вантажів, тоді як інфраструктура підприємства зазнає постійних обстрілів та ракетних ударів з боку російської федерації;

- врахував, що до повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життів людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності;

- прийняв до уваги те, що відповідачем доставлено вантажі в пункт призначення, тоді як позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажів та те, що відповідач в умовах воєнного стану має для країни вкрай важливе стратегічне значення, постійно зазнає людських та інфраструктурних втрат внаслідок бойових дій на території України, усунення яких потребує значних ресурсів, власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності держави,

з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін, визнав справедливою, доцільною, обґрунтованою та такою, що цілком відповідає принципу верховенства права, необхідність зменшення розміру нарахованої у даній справі неустойки на 50 % до суми 26 874,00 грн.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що відповідачем доставлено вантажі в пункт призначення, тоді як позивачем не надано будь-яких доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажів.

Колегія суддів зауважує позивачу на тому, що те, що предметом позову у цій справі є стягнення штрафу нарахованого за порушення, які відбулись до введення воєнного стану, не може нівелювати обставини, про які колегією суддів зазначено вище та свідчити про відсутність підстав для зменшення присуджено до стягнення з відповідача штрафу.

Щодо посилань позивача на те, що з початком російської агресії проти України та введенням воєнного стану на всій території України сторони знаходяться у рівних умовах та однаково зазнають негативного впливу на діяльність від такої агресії, колегія суддів визає, що вказані обставини також є загальновідомими, проте вони не можуть нівелювати обставини, про які судом зазначено вище та свідчити про відсутність підстав для зменшення присуджено до стягнення з відповідача штрафу.

Колегія суддів зауважує на тому, що вказані позивачем обставини фактично можуть свідчить про наявність підстав для зменшення суми штрафних санкцій, які підлягають стягненню саме з позивача, а відтак, мають досліджуватись при розгляді відповідних спорів.

Такими підставами також не є і те, що предметом позову у цій справі є стягнення штрафу нарахованого за порушення, які відбулись до введення воєнного стану, та те, що відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 193 «Про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» відповідачу виділено 17 950 млн. грн. для здійснення заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту в умовах воєнного стану те, що відповідачем збільшено вартість послуг з перевезення та те, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і несуть відповідні ризики під час здійснення своєї господарської діяльності.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/2442/22, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та вимоги апеляційної скарги, апеляційна скарга Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з цією апеляційною скаргою покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/2442/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2022 у справі №910/2442/22 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/2442/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік