ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2023 р. Справа № 911/58/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Мотлях О.О.

відповідача - Селіфонов В.В.

розглянувши апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція"

на рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2022 (повне рішення складено 25.11.2022)

у справі №911/58/20 (суддя - Колесник Р.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція"

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ "Нафтогазбудізоляція" про:

- зобов`язання виконати роботи у повному обсязі, передбаченому договором підряду № від 13.05.2017, на загальну суму 2912091,66 грн;

- стягнення 503791,86 грн пені та 3970204,44 грн штрафу за прострочення виконання робіт по вказаному договору.

Вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду № від 13.05.2017 в частині своєчасного виконання повного об`єму робіт, визначених умовами договору та календарним планом виконання робіт. У зв`язку з цим, позивач просив зобов`язати відповідача виконати роботи на суму 2912091,66 грн та стягнути нараховані 503793,86 грн пеню і 3970204,44 грн 10% штрафу на підставі п. 4.3 укладеного правочину.

Під час розгляду справи до суду від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшла заява про відмову від позову в частині позовних вимог про зобов`язання Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ "Нафтогазбудізоляція" виконати роботи у повному обсязі, передбаченому договором підряду № від 13.05.2017, на загальну суму 2912091,66 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.04.2021 у справі №911/58/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021, закрито провадження в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача виконати роботи на загальну суму 2912091,66 грн, а у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 503791,86 грн пені та 3970204,44 грн 10% штрафу відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31.05.2022 рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 у справі №911/58/20 скасовано в частині відмови у стягненні 503791,86 грн пені та 3970204,44 грн штрафу у розмірі 10% та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.06.2022 справу №911/58/20 прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.10.2022 у справі №911/58/20 позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" задоволено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" на користь позивача 50379,19 грн пені та 397020,44 грн штрафу, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. З мотивувальної частини рішення вбачається, що судом за клопотанням відповідача зменшено загальний розмір пені і штрафу на 90% від заявленої суми.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зменшення розміру штрафних санкцій на 90% та ухвалити в зазначеній частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального закону.

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" вказує на те, що судом надано упереджену оцінку обставинам справи та безпідставно зменшено заявлені до стягнення штрафні санкції, при цьому, не враховано відсутність винятковості випадку прострочення виконання зобов`язання, тривалість порушення, неналежну поведінку відповідача в частині невжиття ним заходів що виконання зобов`язання та усунення наслідків порушення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у справі №911/58/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у справі №911/58/20 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 27.10.2022, Приватне акціонерне товариство "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" також подало апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення спору, та порушено приписи процесуального закону.

Так, за доводами відповідача, у нього не було об`єктивної можливості виконати роботи у строк, визначений договором, у зв`язку з несприятливими погодними умовам та утворенням на трубі вологого шару.

Ще одним аргументом відповідача є те, що позивачем не виконано умови договору в частині зниження тиску газу у газопроводі. Вказане мало своїм наслідком неможливість виконання зобов`язань у встановлений строк.

Поряд з цим, відповідач також посилається на висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №04-2020/1 від 03.06.2020, яким, на його переконання, підтверджується неможливість нанесення ізоляційного покриття у зв`язку з несприятливими погодними умами та високим тиском у газопроводі.

Окрім цього, за доводами відповідача, внаслідок прострочення позивача з оплати виконаних робіт, відповідач не міг завершити виконання робіт у строк, обумовлений договором. Приватне акціонерне товариство "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" посилається на те, що позивач неналежним чином виконував свої зобов`язання з оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим відповідач повідомляв позивача, що наявна заборгованість з оплати виконаних робіт може призвести до зупинення виконання робіт.

Також, відповідач вказує на невиконання позивачем положень договору в частині передання ділянки газопроводу в ремонт.

Насамкінець, відповідач зазначає, що сам факт прив`язки об`єму виконаних чи невиконаних робіт до загальної вартості робіт, визначеної п. 3.1 договору, не відображає реального обсягу невиконаних робіт. Отже, розрахунки штрафних санкцій, здійснені позивачем, є некоректними.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме телефонограм №18/05-17 від 18.05.2017 та №04/09-17 від 04.09.2017.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 22.12.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" у справі №911/58/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2022 відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги відповідача без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду.

До суду 04.01.2023 від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у справі №911/58/20, призначено її до розгляду на 07.02.2023, а також встановлено Приватному акціонерному товариству "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" строк на подання відзиву.

12.01.2023 на виконання ухвали суду від 26.12.2022 Господарський суд Київської області скерував матеріали справи №911/58/20 до Північного апеляційного господарського суду.

20.01.2023 до суду від Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" у зв`язку з зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні та неможливістю з`явитися у призначене засідання суду. Також відповідач просив провести наступне судове засідання в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 відповідачу поновлено строк на апеляційне оскарження, зупинено дію рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" у справі №911/58/20, об`єднано апеляційну скаргу в одне провадження зі скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз", призначено до розгляду на 07.02.2023, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву.

До суду 30.01.2023 від Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому відповідач заперечує проти доводів скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та просить відмовити у її задоволенні.

07.02.2023 позивач, у свою чергу, подав відзив на апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція", у якому заперечує проти доводів скарги відповідача та просить залишити її без задоволення.

В судове засідання 07.02.2023 з`явився представник позивача та не заперечував щодо задоволення клопотання Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" про відкладення розгляду справи, поданого 20.01.2023.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 розгляд справи відкладено до 07.03.2023 та задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У призначене засідання суду 07.03.2023 з`явилися представники сторін. Судом розглянуто клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи доказів, заявлене в апеляційній скарзі, та ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 07.03.2023, відмовлено у його задоволенні з огляду на недотримання скаржником вимог ст. 80 та ч. 3 ст. 269 ГПК України.

Після цього представниками учасників справи надано пояснення по суті апеляційних скарг.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що 13.05.2017 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії УМГ "Львівтрансгаз" (замовник) та Приватним акціонерним товариством "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" (підрядник) укладено договір №, відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов`язується на свій ризик, власними та залученими силами і засобами, обладнанням, матеріалами і механізмами за завданням замовника протягом встановленого у договорі строку виконати за плату роботи: "Вибірковий ремонт ізоляційного покриття МГ КЗУ-ІІ Ду1200 Ру 5,4 МПа 420,499-440,07 км загальною довжиною ділянок 3525 м. п. (45200000-9 Роботи, пов`язані з об`єктами завершеного чи незавершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва)", а замовник зобов`язується оплачувати виконані роботи.

Строки виконання робіт за договором визначаються відповідно до "Календарного плану", що є додатком №ІІ до цього договору (п. 1.3 договору).

Підрядник зобов`язаний при неможливості в передбачений цим договором строк виконати роботи, негайно письмово повідомити про це замовника (п. 2.1 договору).

Умовами п. 3.1 договору визначено, що за виконання передбачених цим договором робіт замовник виплачує підряднику 39702044,40 грн шляхом перерахування грошових коштів на рахунок підрядника протягом 15 днів з дня підписання актів.

Здавання виконаних робіт підрядником та приймання їх результатів замовником оформлюється актом виконаних робіт, який підписується повноважними представниками сторін протягом 3 робочих днів після фактичного виконання робіт по кожному об`єкту замовника (п. 3.5 договору).

Підписання акту виконаних робіт уповноваженим представником замовника є підтвердженням відсутності претензії з його боку (п. 3.6. договору).

Відповідно до п. 4.3 договору за порушення підрядником строків виконання зобов`язання він виплачує замовнику неустойку у розмірі, встановленому абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, окрім того, за прострочення понад тридцять днів - додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору.

Умовами п. 8.1 договору визначено, що останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 13.09.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Згідно з додатковою угодою №1 від 12.09.2018, яка є додатком №4 до договору, внесено зміни до п. 8.1 договору та продовжено строк його дії до 30.06.2019.

У зв`язку з викладеним, між сторонами внесено зміни до "Календарного плану" (додаток №1 до додаткової угоди №1 від 12.09.2018).

Також між сторонами підписаний додаток до договору "Технічні вимоги і якісні характеристики предмету закупівлі".

Пунктом 3.1.10 додатку №І до договору "Технічні вимоги і якісні характеристики предмету закупівлі" визначено, що замовник зобов`язаний, зокрема: виконати розбивку (позначення) траси проходження МГ вішками згідно з вимогами п. 5.6 ВБН В 3.1-:2008 із зазначенням початку та закінчення ділянок ремонту, глибини закладання МГ та наявності перетинів з іншими підземними комунікаціями. Окремо позначаються межі ділянок з глибиною меншою, ніж нормативна глибина залягання згідно з вимогами СНиП 2.05.06-85; оформити акти здачі-приймання ділянки ЛЧМГ в ремонт.

Пунктом 6.2 додатку №І визначено, що замовник оформляє письмовий дозвіл для підрядника на право проведення ремонтних робіт на діючому об`єкті, в т.ч. в охоронній зоні МГ після отримання від підрядника вичерпного переліку документів, передбачених СОУ 60.3-31:2014 "Охорона праці. Порядок допуску працівників сторонніх організацій для виконання робіт (завдань) на об`єктах ПАТ "Укртрансгаз".

Також, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами підписано додаток до договору "Договірна ціна" на будівництві "Вибірковий ремонт ізоляційного покриття МГ КЗУ-ІІ Ду1200 Ру 5,4 МПа 420,499-440,07 км загальною довжиною ділянок 3525 м. п. (45200000-9 Роботи, пов`язані з об`єктами завершеного чи незавершеного будівництва та об`єктів цивільного будівництва".

16.12.2019 між Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (первісний замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газорозподільних систем" (новий замовник) та Приватним акціонерним товариством "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" (сторона 3) укладено угоду №170500173-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору № від 13.05.2017.

Відповідно до п. 1 угоди сторони домовились замінити сторону Акціонерне товариство "Укртрансгаз" у зобов`язанні на нову сторону - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".

Умовами п. 3 угоди визначено, що первісний замовник передає новому замовнику всі права вимоги до сторони 3 за зобов`язаннями, які виникли на момент та після дати відступлення права вимоги за зобов`язанням. Новий замовник після дати відступлення права вимоги за зобов`язаннями отримує всі права первісного замовника за зобов`язаннями, що існували на момент переходу таких прав крім прав вимоги в частині грошових зобов`язань сторони 3 зі сплати пені та штрафу за порушення строків виконання зобов`язань, якщо таке порушення мало місце до дати відступлення права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем виконані, а позивачем прийняті роботи по договору всього на загальну суму 36789952,74 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи, підписані представниками сторін та скріплені печатками акти приймання виконаних будівельних робіт за період з 30.06.2017 по 21.10.2019 у кількості 39 штук.

Поряд з цим, за твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві, ремонт шостої ділянки "км 438,52-км 440,07" довжиною 1550 м відповідач виконав лише в об`ємі 1243 м, а отже ремонті роботи в обсязі 307 м на загальну суму 2912091,66 грн відповідачем не виконані.

Як зазначає позивач, згідно «Календарного плану» роботи відповідно до зазначеного у плані переліку повинні бути виконані у строк до 30.06.2019. Однак, в порушення наведених умов договору відповідач не виконав частину робіт у встановлений строк, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню за період прострочення виконання робіт з 01.07.2019 по 20.12.2019 в сумі 503791,86 грн та штраф у розмірі 10% від суми договору за прострочення понад 30 днів в сумі 3970204,44 грн, які позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція".

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що несвоєчасне виконання обумовленого об`єму робіт спричинено незалежними від нього обставинами та порушенням позивачем ряду домовленостей між сторонами.

Зокрема, відповідач вказує на те, що в періоди з 01.11.2018 по 30.03.2019 та з 30.05.2019 по 30.08.2019 у останнього була відсутня можливість здійснювати роботи на газопроводі внаслідок наступних обставин:

- великий тиск газу в трубі, зниження тиску якого повною мірою залежить від позивача;

- несприятливі погодні умови в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року;

- отримання сертифікату Торгово-промислової палати України №3100-19-0302 від 17.09.2019 про засвідчення форс-мажорних обставини (обставини непереборної сили);

- систематичне порушення позивачем умов договору щодо своєчасної оплати виконаних відповідачем робіт та понесення у зв`язку з цим додаткових витрат.

Як було зазначено вище, при первісному розгляді заявленого позову постановою Верховного Суду від 31.05.2022 скасовано рішення Господарського суду Київської області від 19.04.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2021 у справі №911/58/20 в частині відмови у стягненні 503791,86 грн пені та 3970204,44 грн штрафу у розмірі 10% і передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення попередніх судових інстанцій, Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 вказав, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення пені та 10% штрафу, суди дійшли передчасних висновків з приводу поважності причин порушення відповідачем зобов`язання в частині строків виконання робіт та наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності.

Посилаючись на положення Цивільного кодексу України, Закону України "Про правовий режим земель охоронних зон об`єктів магістральних трубопроводів", положення договору та додатків до нього, Верховний Суд вказав, що:

- договором та додатками до нього не встановлено обов`язку замовника складення актів з власниками земельних ділянок щодо передачі земельних ділянок у тимчасове користування або погодження проектів під`їздів до земельних ділянок із власниками земельних ділянок та правовідносини між землевласниками і Акціонерним товариством "Укртрансгаз" не впливають на правовідносини між сторонами та не можуть бути перешкодою для виконання робіт за договором належним чином;

- в порушення умов договору відповідачем не було виконано належним чином необхідні роботи, передбачені даним договором, а судами попередніх інстанцій не встановлено, чи були відповідачем виконані умови пункту 2.1 договору в частині повідомлення позивача про неможливість їх виконання;

- хоча суди попередніх інстанцій з посиланням на сертифікат Торгово-промислової палати України №3100-19-0302 від 17.09.2019 і визначили, що відповідач звільняється від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором у зв`язку з виникненням обставин непереборної сили, судами не встановлено дотримання/недотримання відповідачем вимог п. 5.2 договору в частині повідомлення замовника протягом 5-ти днів будь-яким способом про настання вказаних обставин, при тому, що у випадку відсутності вказаних умов сторона не вправі посилатися на форс-мажорні обставини;

- висновок судів попередніх інстанцій про те, що строк виконання зобов`язань за договором вважається автоматично продовженим на час дії вказаних обставин непереборної сили з огляду на п. п. 5.1 та 5.3 договору є передчасним;

- суди попередніх інстанцій зазначили про те, що з журналів записів робіт вбачається, що у період з 01.11.2018 по 30.03.2019 та з 30.05.2019 по 30.08.2019 тиск у газопроводі був зависоким, та оскільки роботи проводяться на магістральному трубопроводі без зупинки транспортного потоку газу, вказане виключає можливість виконання робіт з газопроводом. При цьому, суди не прийняли як належний доказ, надану позивачем інформаційну довідку Оператора ГТСУ щодо максимального тиску газу за періоди з 01.11.2018 по 30.03.2019 та з 30.05.2019 по 30.08.2019, оскільки така довідка не містить будь-якої інформації стосовно допустимого тиску у газопроводі у 2016-2017 роках, хоча дана інформаційна довідка містить відомості стосовно допустимого тиску у газопроводі протягом останнього року експлуатації та повинна була бути оцінена судами у сукупності з іншими зібраними у справі доказами;

- суди попередніх інстанцій, зазначаючи про невиконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором, не встановили, чи вживалися відповідачем всі залежні від нього заходи щодо належного виконання договору, як того вимагають положення п. 4.1 договору та ст. 614 Цивільного кодексу України;

- у новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, встановити обставини і оцінити певні докази, зазначені в цій постанові, надати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, визнав доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань в частині своєчасного виконання робіт та наявність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій, з приводу чого навів наступні висновки:

- відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів задля належного виконання умов договору, ним не виконано умови договору щодо письмового повідомлення позивача про неможливість дотриматися строків виконання робіт;

- несприятливі погодні умови та інші обставини, які об`єктивно мали місце та з технічної точки зору могли заважати виконанню робіт, не є обставинами, що звільняють відповідача від відповідальності та/чи призводять до автоматичного продовження строку виконання робіт;

- відповідачем не доведено факту невиконання позивачем умов п. 3.1.10 додатку №І до договору стосовно зниження тиску у газопроводі перед відкриттям ділянки не менше ніж на 10% від величини максимального робочого тиску, зареєстрованого протягом останнього року експлуатації, оскільки наявні в матеріалах справи журнал виконання робіт та акти не свідчать про те, що роботи не могли проводитися протягом 01.11.2018-30.03.2019 та 30.05.2019-30.08.2019 саме у зв`язку із зависоким тиском у газопроводі;

- неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань зі своєчасної оплати робіт не позбавляє права останнього вимагати сплати штрафних санкцій за прострочення виконання відповідачем робіт та не є обставиною, що звільняє відповідача від відповідальності;

- суд погодився з тим, що роботи з нанесення покриття мають проводитися за наявності відповідного дозволу, втім сторонами в договорі не визначено, що такий дозвіл має надаватися саме в письмовій формі, а той факт, що відповідач все ж роботи з нанесення покриття на газопроводі виконував, свідчить або про те, що такий дозвіл надавався в іншій, ніж письмовій формі, або про те, що відсутність такого дозволу не призводила до неможливості виконання робіт для Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція".

Поряд з цим, судом задоволено клопотання відповідача та зменшено розмір заявлених до стягнення пені і штрафу на 90% від заявленого розміру, що становить 50379,19 грн штрафу та 397020,44 грн пені.

З наведеними висновками місцевого господарського суду у їх сукупності погоджується і колегія суддів та вважає за необхідне зазначити наступне.

Заперечуючи проти задоволення позову під час розгляду справи в суді першої інстанції, а також звертаючись з апеляційною скаргою, відповідач вказує на об`єктивну неможливість виконання робіт у зв`язку з несприятливими погодними умовам та утворенням на трубі вологого шару (так звана «сльозність труби»).

До матеріалів справи відповідачем надано сертифікат Торгово-промислової палати України №3100-19-0302 від 17.09.2019, відповідно до якого Приватному акціонерному товариству "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме: виняткові погодні умови з жовтня 2018 року по 28.03.2019, які не відповідають нормам за показниками вологості та температурного режиму, на території Козівського району Тернопільської області, щодо обов`язку (зобов`язання) вибіркового ремонту ізоляційного покриття МГ КЗУ-ІІ Ду 1200 Ру 5,4 МПа 420,499-440,07 км загальною довжиною ділянок 3525 м. п. за календарним планом (додаток №1 до додаткової угоди №1 від 12.09.2018 до договору № від 13.05.2019), в частині нанесення ізоляційного та захисного покриття магістрального трубопроводу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (ч. 1 ст. 617 ЦК України).

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі ст. 617 ЦК України та ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести наступне:

- наявність обставин непереборної сили;

- їх надзвичайний характер;

- неможливість попередити за даних умов завдання шкоди;

- причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Форс-мажорні обставини не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин, мають надзвичайний характер, є невідворотними та унеможливлюють виконання зобов`язань.

Таким чином, сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, і що саме через настання таких обставин сторона об`єктивно була позбавлена можливості виконати договірне зобов`язання.

Відповідно до п. 5.2.5 додатку №І до договору "Технічні вимоги та якісні характеристики предмету закупівлі" нанесення захисного покриття на газопровід без попереднього отримання дозволу замовника заборонено.

Нанесення захисного покриття проводиться з суворим дотриманням кліматичних умов (температури повітря, температура поверхні, вологості повітря, зволоження поверхні), які передбачені технічною характеристикою виробника матеріалу та операційно-технологічною картою. Контроль кліматичних умов необхідно проводити не рідше ніж два рази за зміну, в т. ч. перший раз - перед початком робіт. При нестійкій погоді вимірювання необхідно проводити через кожні дві години (п. 5.3.4.2 додатку №І).

Відповідно до операційно-технологічної карти "Нанесення ізоляційного покриття на основі матеріалу Іamproof 302 на об`єкті "Вибірковий ремонт ізоляційного покриття МГ КЗУ ІІ Ду 1200 Ру 5,4 МПа 420,499-440,07 км. загальною довжиною ділянок 3525 м. п.", підписаної та затвердженої сторонами, виконання робіт з ізоляції виконується з використанням матеріалу Іamproof 302.

Згідно з "Технологічною інструкцією по нанесенню антикорозійного захисного покриття Іamproof 302 на зовнішню поверхню магістрального газопроводу" виробника цього покриття нанесення ізоляційного покриття можна проводити з додержанням, серед іншого, наступних вимог:

- температура стальної поверхні не нижче 5 градусів Цельсія;

- температура повітря не нижче 5 градусів Цельсія;

- відносна вологість максимум 85%;

- різниця температури поверхні і точки роси не менше 3 градусів Цельсія.

В матеріалах справи наявні довідка Тернопільського обласного центру з гідрометеорології вих. №35.02/03/249 від 22.08.2019, якою повідомлено про середньодобову температуру повітря

Сертифікатом Торгово-промислової палати України №3100-19-0302 від 17.09.2019 засвідчено відповідачу форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а саме виняткові погодні умови з жовтня 2018 року по 28.03.2019, які не відповідають нормам за показниками вологості та температурного режиму, на території Козівського району Тернопільської області щодо виконання робіт за договором. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 23.10.2018; дата закінчення - 28.03.2019.

Пунктами 5.1 - 5.3 договору визначено, що сторона звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо воно є наслідком дії обставин непереборної сили, як то: стихійні лиха, повені, пожежі, війни чи військові дії, страйки, масові безпорядки і хвилювання, акти органів державної влади та/чи управління, які спричиняють неможливість виконання договору, підтверджуючих у встановленому законодавством України порядку. У випадку настання вищевказаних обставин непереборної сили сторона повинна протягом 5-ти днів будь-яким способом повідомити про них іншу сторону з представленням документів, виданих уповноваженими органами і підтверджуючих факт настання вказаних обставин. У випадку відсутності вказаних умов сторона не в праві посилатись на форс-мажорні обставини. Строк виконання зобов`язань по цьому договору автоматично продовжується на час дії вищевказаних обставин непереборної сили при умові, що сторона своєчасно повідомила іншу сторону про їх настання. У випадку коли обставини непереборної сили та/чи їх наслідки продовжуються більше одного місяця та/чи при настанні даних обставин стає зрозумілим, що вони будуть діяти більше цього строку, сторони проведуть переговори з метою виявлення прийнятих для них способів виконання цього договору.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Вказані норми містяться і у Регламенті засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженому рішенням президії Торгово-промислової палати України №44 від 18.12.2014 (далі - регламент). Даний регламент встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі торгово-промислових палат України.

Так, статтею 3.1 регламенту визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим регламентом (ст. 3.3 регламенту).

Відповідно до ст. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов`язаннях/обов`язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав. Тобто, необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між обставиною та неможливістю виконання зобов`язання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо (ст. 6.1 регламенту).

Також, статтею 6.9 регламенту встановлено, що для визнання та підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) уповноважена особа повинна впевнитись, що надані заявником документи свідчать про:

- надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін);

- непередбачуваність обставин (їх настання та наслідки неможливо було передбачити, зокрема, на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання податкового обов`язку);

- невідворотність (непереборність) обставини (неминучість події та/або її наслідків);

- причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (ст. 6.10 регламенту).

Тобто, сертифікат про форс-мажорні обставини видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас, інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ані положення договору, ані положення ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" не відносять встановлення середньодобової температуру повітря

Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Отже, отримання відповідачем сертифікату ТПП України, з урахуванням того, що зменшення температури повітря є цілком передбачуваною обставиною, не сприймається судом у якості безумовно підтвердженого факту існування форс-мажорних для відповідача обставин та окремо зазначені обставини від відповідальності відповідача звільняти не можуть, а мають оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Як вбачається з умов договору у його первісній редакції до внесення змін, строк його дії та, відповідно, строк виконання робіт було визначено до 13.09.2018. В подальшому з ініціативи відповідача строк виконання робіт було продовжено до 30.06.2019 шляхом укладення між сторонами додаткової угоди.

Відповідач, обґрунтовуючи необхідність продовження строку виконання робіт, у листі №39-1/08 від 22.08.2018, посилався, зокрема, на зупинку транспортування газу та несприятливі погодні умови, що унеможливлювало або обмежувало можливість виконання робіт з нанесення двокомпонентного поліуретанового покриття. Саме цей лист став підставою для першого продовження строку виконання робіт до 30.06.2019.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази, які могли б підтвердити факт звернення відповідача до позивача з пропозицією щодо подальшого продовження строку виконання робіт після 30.06.2019, якщо, як стверджує відповідач, неможливість виконання робіт через погодні умови існувала протягом тривалого часу, а саме з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, а також з квітня 2019 року та з травня 2019 року.

З довідок Тернопільського обласного центру з гідрометеорології, на які відповідач посилається в підтвердження обставин існування несприятливих погодних умов, вбачається, що вони були отримані лише 22.08.2019 (щодо температури повітря та вологості в період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року) та 07.06.2019 (щодо температури повітря та вологості в період з 10.04.2019 по 30.04.2019), тобто або вже після закінчення строку виконання робіт або незадовго до спливу цього строку.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про дотримання відповідачем умов п. 2.1 договору стосовно негайного письмового повідомлення позивача про неможливість виконання робіт у строк, встановлений договором, як і відсутні докази звернення до позивача з пропозицією про продовження строку виконання робіт.

Судом першої інстанції правомірно відхилено долучені до матеріалів справи під час нового розгляду справи телефонограми, які передавалися відповідачем на адресу начальника технічного відділу Філії УМГ "Львівтрансгаз" АТ "Укртрансгаз" 23.10.2018 та начальника відділу експлуатації лінійної частини МГ (західний регіон) Філія УМГ "Прикарпаттрансгаз" АТ "Укртрансгаз" 11.04.2019, щодо неможливості виконання робіт. Відповідачем не обґрунтовано неможливість подання таких доказів під час первісного розгляду справи, адже вони були надані суду лише 10.08.2022 без жодного обґрунтування неможливості подання таких доказів з дотриманням вимог ст. 80 ГПК України.

До того ж, повідомлення про неможливість виконання договору у спосіб направлення телефонограми не є свідченням дотримання вимог п. 2.1. договору щодо письмового повідомлення про неможливість виконання договору, оскільки суд позбавлений можливості пересвідчитися в тому, що вони дійсно отримані адресатом. При цьому, наявність телефонограм може засвідчувати лише факт початку періоду неможливості виконання робіт. Однак, інших доказів, які б свідчили про тривалість такої неможливості, та неможливості виконати умови договору у визначений ним строк, матеріали справи не містять та зміст зазначених телефонограм вимогам п. 2.1 договору не відповідає.

Статтею 847 ЦК України передбачено, що підрядник зобов`язаний своєчасно попередити замовника, у тому числі, про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи.

Пункти 1.1 та 2.1 укладеного правочину містять посилання на обов`язок підрядника на свій ризик виконати власними та залученими силами і засобами, обладнаннями, матеріалами і механізмами за завданням замовника роботи, передбачені договором, а при неможливості в передбачений цим договором строк виконати роботи, - негайно письмово повідомити про це замовника.

Враховуючи встановлені вище обставини, за висновками суду хоча несприятливі погодні умови і заважали протягом певного, доволі тривалого періоду часу виконувати заплановані роботи за графіком, проте на відповідача, як підрядника, покладався обов`язок письмово повідомити про неможливість виконати умови договору в строк, встановлений договором, вжити усіх можливих заходів з метою недопущення прострочення виконання робіт, а тому невиконання відповідачем зазначених обов`язків позбавляє його підстав, посилаючись на несприятливі погодні умови, стверджувати про наявне право на звільнення від відповідальності або про автоматичне продовження строку виконання робіт.

З цих же підстав відхиляються посилання відповідача на те, що затримка у роботі в період з 29.05.2019 по 20.08.2019 спричинена неможливістю нанесення ізоляційного покриття у зв`язку з тим, що різниця температури газу в трубі та зовнішнього середовища створювали на трубі вологий шар («сльозність труби»), про що в журналі виконання робіт наявні відповідні записи та складено акт від 30.05.2019. Знову ж таки, відповідач не забезпечив виконання умов п. 2.1. договору щодо негайного письмового повідомлення позивача про неможливість з наведених причин виконати умови договору.

При цьому, посилання на те, що зазначені обставини було засвідчено відповідним актом та вони були відомі позивачу, не звільняють відповідача від обов`язку повідомити позивача, що саме внаслідок цих причин умови договору щодо строку виконання робіт не можуть бути дотримані. В матеріалах справи відсутнє будь-яке листування сторін з приводу того, що із встановленням з 29.05.2019 несприятливих погодних умов, внаслідок яких утворювався вологий шар, закінчити виконання робіт до 30.06.2019 буде неможливо.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що, як стверджує відповідач, роботи не могли виконуватися в період часу з 23.10.2018 по 28.03.2019, з 10.04.2019 по 30.04.2019 та з 29.05.2019 по 20.08.2019, що загалом становить майже вісім місяців, що з огляду на загальний строк виконання робіт (трохи більше двох років) є надто значним проміжком часу.

При цьому, як вже зазначалося, настання таких несприятливих умов були цілком передбачуваними, обставинами непереборної сили не є, а тому про їх настання та тривалість відповідач мав письмово повідомляти позивача, ініціювати та вимагати продовження строку виконання робіт, внесення змін до договору з метою встановлення зазначених обставин у якості обставини, що зумовлює автоматичне продовження строку виконання робіт, чого відповідачем зроблено не було.

За таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду з приводу того, що відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів задля належного виконання умов договору, ним не виконано умови договору щодо письмового повідомлення позивача про неможливість дотриматися строків виконання робіт, несприятливі погодні умови та інші обставини, які об`єктивно мали місце та з технічної точки зору могли заважати виконанню робіт, не є обставинами, що звільняють відповідача від відповідальності та/чи призводять до автоматичного продовження строку виконання робіт.

Ще одним аргументом відповідача є те, що позивачем не виконано умови договору в частині зниження тиску газу у газопроводі. Вказане мало своїм наслідком неможливість виконання зобов`язань у встановлений строк.

Так, умовами п. 3.1.10 додатку №І до договору визначено, що замовник, з-поміж іншого, взяв на себе обов`язок знизити тиск у газопроводі перед відкриттям ділянки не менше ніж на 10% від величини максимального робочого тиску, зареєстрованого на протязі останнього року експлуатації.

Пунктом 1.20 глави ХІІІ Правил безпечної експлуатації магістральних газопроводів, затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду №11 від 27.01.2010, передбачено необхідність проведення ремонтних робіт на МГ з пониженням прохідного тиску газу не менше ніж на 10% від максимального прохідного тиску, зареєстрованого на даній ділянці ЛЧМГ протягом останнього року експлуатації.

Відповідач вказує на те, що позивач не дотримався зазначених вимог договору та зазначає, що з журналів записів робіт, наявних у матеріалах справи, в період з 01.11.2018 по 30.03.2019 та з 30.05.2019 по 30.08.2019 тиск у газопроводі був зависоким і оскільки роботи проводяться на магістральному трубопроводі без зупинки транспортного потоку газу, зазначене виключає можливість виконання робіт з газопроводом.

Натомість, позивачем надано до матеріалів справи Інформаційну довідку Оператора ГТСУ стосовно тиску газу в МГ КЗУ-ІІ Ду 1200 між КС Тернопіль та КС Рогатин для проведення робіт на ділянці між лінійними кранами №3 та №5 (км 420, 499 - км 440,07), яка містить інформацію щодо періоду вибірки тиску та максимального тиску на початку ділянки МГ і максимально допустимого тиску в місці проведення робіт з урахуванням пониження на 10% від максимального тиску, зареєстрованого протягом останнього року експлуатації. Згідно з довідкою у період з 01.11.2018 по 30.03.2019 максимальний тиск газу становив 36,6 кгс/см2, у той час як максимально допустиме значення становить 40,5 кгс/см2, а у період з 30.05.2019 по 30.08.2019 максимальний тиск газу становив 44,8 кгс/см2, у той час як максимально допустиме значення становить 45,5 кгс/см2.

Згідно з п. 47 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" цілісність газотранспортної системи - це стан газотранспортної системи, за якого тиск і фізико-хімічні показники природного газу залишаються в межах між мінімальним та максимальним рівнями, визначеними оператором газотранспортної системи, що технічно гарантують транспортування природного газу.

Пунктами 1 та 2 глави 3 розділу XIV Кодексу газотранспортної системи України передбачено, що оператор газотранспортної системи здійснює балансуючі дії для підтримання тиску в газотранспортній системі з метою виконання вимог цілісності газотранспортної системи та вимог щодо експлуатації газотранспортної системи. Під час здійснення балансуючих дій оператор газотранспортної системи враховує, у тому числі, тиск природного газу в газотранспортній системі.

Отже, стан газотранспортної системи (у тому числі тиск у газопроводі) визначається саме оператором газотранспортної системи, та, відповідно, надана позивачем інформаційна довідка є належним доказом виконання ним умов договору в частині зниження тиску газу до рівня, необхідного для виконання робіт.

Посилання відповідача на те, що факт зависокого тиску в трубопроводі зафіксовано в журналі виконання робіт, не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, оскільки з наявних сторінок Загального журналу робіт №2 вбачається, що ані в період з 01.11.2018 по 30.03.2019, ані з 30.05.2019 по 30.08.2019 жодного запису про зупинення виконання робіт з причин зависокого тиску газу не має. У зазначені періоди наявні лише записи про несприятливі погодні умови.

Наявні в матеріалах справи акти від 15.11.2019 та від 30.05.2019 також фіксують неможливість нанесення ізоляційного покриття у зв`язку із несприятливими погодними умовами чи невідповідністю температурного режиму, а не саме у зв`язку із зависоким тиском газу у трубопроводі.

Поряд з цим, відповідач посилається на висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №04-2020/1 від 03.06.2020, яким, на його переконання, підтверджується неможливість нанесення ізоляційного покриття у зв`язку з несприятливими погодними умами та високим тиском у газопроводі.

В зазначеному висновку експертом зазначено, що в періоди з 04.11.2018 по 30.03.2019 та з 30.05.2019 по 30.08.2019 роботи не виконувалися, адже на певних ділянках проведення робіт тиск в газопроводі не було понижено, як цього вимагає п. 1.20 глави ХІІІ "Правил безпечної експлуатації магістральних газопроводів".

До таких висновків експерт прийшов, досліджуючи акт від 04.11.2018, у якому, як зазначає експерт у висновку, зафіксовано, що "Роботи призупинено, відсутній режим (підвищений тиск в трубопроводі). Дозволу на виконання робіт замовника немає, так як в трубопроводі високий тиск", а також та акт від 30.05.2018 з аналогічним змістом.

Проте, в матеріалах справи належним чином засвідчена копія акту від 04.11.2018 взагалі відсутня, а наявна в матеріалах справи копія акта від 30.05.2019 стосується невідповідного температурного режиму та несприятливих погодних умов, тобто містить інший зміст, ніж той, що було досліджено експертом.

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 86 цього кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

З урахуванням того, що хоча висновок експерта і містить посилання на акти (від 04.11.2018 та 30.05.2019), якими ніби то зафіксовано факт зависокого тиску в газопроводі, що позбавляло відповідача можливості виконувати роботи із нанесення ізоляційного покриття, втім, оскільки зазначені акти в матеріалах справи відсутні і суд позбавлений можливості самостійно пересвідчитися у їх змісті та оцінити у сукупності з іншими доказами, дотримавшись тим самим вимог ст. 86 ГПК України, висновок експерта не підлягає врахуванню судом під час вирішення справи у якості належного доказу на підтвердження стверджуваних відповідачем обставин.

Отже, правомірними є висновки суду першої інстанції з приводу того, що відповідачем не доведено факту невиконання позивачем умов п. 3.1.10 додатку №І договору стосовно зниження тиску у газопроводі перед відкриттям ділянки не менше ніж на 10% від величини максимального робочого тиску, зареєстрованого протягом останнього року експлуатації, оскільки наявні в матеріалах справи журнал виконання робіт та акти не свідчать про те, що роботи не могли проводитися протягом 01.11.2018-30.03.2019 та 30.05.2019-30.08.2019 саме у зв`язку із зависоким тиском у газопроводі.

Ще одним аргументом відповідача є те, що внаслідок прострочення позивача з оплати виконаних робіт, відповідач не міг завершити виконання робіт у строк, обумовлений договором. Відповідач посилається на те, що позивач неналежним чином виконував свої зобов`язання з оплати виконаних робіт, у зв`язку з чим відповідач повідомляв позивача, що наявна заборгованість з оплати виконаних робіт може призвести до зупинення виконання робіт.

З матеріалів справи вбачається, що прострочення позивача по кожному акту виконаних робіт становило від 1 до 38 днів з моменту виникнення обов`язку з оплати і така ситуація існувала протягом всього строку виконання сторонами договору, а саме впродовж 2017-2019 років.

Матеріали справи дійсно підтверджують факт неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань з оплати виконаних робіт і такі випадки порушення позивачем умов договору існували протягом всього строку дії договору. При цьому, дійсно, прострочення з оплати виконаних робіт може слугувати підставою для зупинення виконання робіт.

Разом з цим, як правомірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач скористався своїм правом на притримання та повідомив позивача у порядку, передбаченому договором, про зупинення виконання робіт з підстав прострочення оплати виконаних робіт.

При цьому, в матеріалах справи наявна низка претензій відповідача, у яких з посиланням на наявну загальну заборгованість за виконані роботи по 6-ти договорах підряду, що одночасно виконувалися на користь позивача, зазначалося про загальну заборгованість за ними на суму більше 5000000,00 гривень. Проте, всі ці претензії зводилися до вимоги про сплату наявної заборгованості та лише у повідомленні №127/07 від 19.07.2019 відповідачем з посиланням на ст. 856 ЦК України зазначено про намір скористатися правом притримати виконання робіт на час, протягом якого заборгованість не буде погашена.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач реалізував своє право на притримання та здійснив зупинення виконання робіт з причин прострочення оплати виконаних робіт.

З претензій відповідача №125/07 від 12.07.2019 та №126/07 від 19.07.2019 вбачається, що заборгованість позивача за виконані роботи саме за спірним договором становила 335163,25 грн та 135163,25 грн відповідно, що, вочевидь, не є тією сумою, що може поставити під сумнів спроможність відповідача продовжувати виконання робіт за договором.

Загальна сума заборгованості, про яку зазначено у згаданих претензіях, у розмірі, що перевищує 5000000,00 грн, є сумою заборгованості по 6-ти договорах підряду, а тому така сума не може враховуватися, як обставина, що перешкоджала відповідачу виконати роботи саме за спірним договором.

До того ж, усі перелічені претензії та повідомлення датовані липнем 2019 року, тобто періодом вже після спливу строку виконання робіт, який було встановлено до 30.06.2019.

Інші листи-повідомлення, в яких зазначалося про існуючу заборгованість за виконані роботи, що датовані 2017 роком, обставиною, що може свідчити про наявність перешкод у дотриманні відповідачем строків виконання робіт, вважатися не може, з огляду на те, що в 2018 році сторонами було продовжено строк виконання робіт до 30.06.2019, а тому існуюча заборгованість станом на 2017 рік малоймовірно могла вплинути на належне виконання відповідачем своїх зобов`язань до 30.06.2019.

До того ж, прострочення позивача з оплати виконаних робіт надавало відповідачу певні права, зокрема, право вимагати сплати штрафних санкцій та інших платежів, передбачених ст. 625 ЦК України.

Таким чином, неналежне виконання позивачем зобов`язань зі своєчасної оплати робіт не позбавляє права останнього вимагати сплати штрафних санкцій за прострочення виконання робіт і не є обставиною, що звільняє відповідача від відповідальності.

Також, відповідач вказує на невиконання позивачем положень договору в частині передання ділянки ЛЧМГ в ремонт.

Відповідно до п. 3.1.10 додатку №І до договору замовник зобов`язаний оформити акт здачі-приймання ділянки ЛЧМГ в ремонт.

Місцевим господарським судом встановлено, що такі акти позивачем не складалися та відповідачем ділянки труби, що потребували ремонту, за актом не приймалися.

За змістом ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду на замовника покладається обов`язок надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт).

Отже, положення п. 3.1.10 додатку №І до договору узгоджується із наведеним положенням ст. 875 ЦК України і суд погодився з твердженням відповідача, що позивач мав скласти акт здачі-приймання ділянки ЛЧМГ в ремонт та з моменту складання такого акту відповідач мав приступати до виконання робіт на відповідній ділянці труби.

Проте, договором не передбачено, що відсутність такого акту є наслідком автоматичного відкладання початку виконання робіт та продовження строку виконання робіт на період часу протягом якого позивач зволікав із складанням такого акту.

Відповідно до ст. 851 ЦК України підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Отже, невиконання позивачем свого обов`язку з передання ділянки труби у ремонт за актом може надавати підряднику право не розпочинати виконання робіт, якщо така бездіяльність позивача призводить до неможливості виконання робіт.

З матеріалів справи вбачається, що від моменту початку виконання робіт позивач не передавав за відповідним актом відповідачу жодну з ділянок труби, що підлягали ремонту. Не вбачається з матеріалів справи і того, що відповідач звертався до позивача із відповідною вимогою, повідомляв позивача про зупинення початку виконання робіт до моменту складання відповідного акту.

Навпаки, відповідач виконував ремонті роботи за відсутності актів здачі-приймання ділянки труби в ремонт. Отже, відповідачем не доведено, що не передання саме шостої ділянки труби в ремонт за актом призвело до неможливості виконання робіт на цій ділянці та завершення виконання всіх робіт за договором в обумовлений ним строк.

Згідно зі ст. 850 ЦК України замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. У разі невиконання замовником цього обов`язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи. Якщо виконання роботи за договором підряду стало неможливим внаслідок дій або недогляду замовника, підрядник має право на сплату йому встановленої ціни з урахуванням плати за виконану частину роботи, за вирахуванням сум, які підрядник одержав або міг одержати у зв`язку з невиконанням замовником договору.

З огляду на викладене, у разі не передання об`єкту підряду та не складання акту про передачу ділянки труби в ремонт, відповідач мав право не розпочинати виконання цих робіт, зупинити їх виконання, ставити питання про відшкодування збитків, завданих таким не переданням. Проте, жодним таким правом відповідач не скористався та все ж таки приступив до виконання робіт, не мав фактичних перешкод їх виконувати, а тому відповідач позбавлений права посилатися на те, що прострочення виконання ним робіт перебуває у причинному зв`язку саме із не складанням акту здачі-приймання ділянки труби в ремонт. При цьому, зі всього листування, що наявне в матеріалах справи, не вбачається також того, що відповідач повідомляв позивача про неможливість розпочинати виконання робіт до передачі ділянки труби в ремонт за актом.

З цих же мотивів судом відхиляються посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи та не надання позивачем дозволів на виконання робіт, зокрема, щодо нанесення захисного покриття на газопровід, без якого за правилами п. 5.2.5 додатку №І до договору виконання робіт заборонено.

Суд погоджується з тим, що роботи з нанесення покриття дійсно мають проводитися за наявності відповідного дозволу, однак сторонами в договорі не визначено, що такий дозвіл має надаватися саме в письмовій формі, а той факт, що відповідач все ж виконував роботи з нанесення покриття на газопроводі, свідчить або про те, що такий дозвіл надавався в іншій, ніж письмовій формі, або про те, що відсутність такого дозволу не призводила до неможливості виконання робіт для відповідача.

До того ж, відповідачем не зазначено, що він повідомляв позивача про те, що ненадання позивачем такого дозволу призводить до неможливості виконання робіт чи прострочення їх виконання, що також свідчить про недотримання відповідачем вимог п. 2.1 договору.

З огляду на усе вищезазначене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку з приводу неналежного виконання відповідачем умов договору, порушення строків виконання робіт та не завершення їх до 30.06.2019, а також відсутності обставин, що свідчать про автоматичне продовження строку виконання робіт або для звільнення відповідача від відповідальності.

Тому, наявні підстави для нарахування штрафних санкцій відповідно до умов п. 4.3 договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до п. 4.3 договору за порушення відповідачем (підрядником) строків виконання зобов`язання за цим договором він виплачує позивачу (замовнику) неустойку у розмірі, встановленому абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, окрім того, за прострочення понад тридцять днів - додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, оскільки відповідач порушив умови договору в частині своєчасного виконання робіт, у тому числі, на строк понад тридцять днів, до стягнення з Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" підлягає 503791,86 грн пені та 3970204,44 грн штрафу у розмірі 10% від суми договору. Здійснений позивачем розрахунок пені і штрафу є обґрунтованим та арифметично вірним.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що сам факт прив`язки об`єму виконаних чи невиконаних робіт до загальної вартості робіт, визначеної п. 3.1 договору, не відображає реального обсягу невиконаних робіт. Отже, розрахунки штрафних санкцій, здійснені позивачем, є некоректними.

Однак, апеляційний суд вказує на те, що як встановлено вище, відповідно до п. 3.1 договору за виконання передбачених цим договором робіт замовник виплачує підряднику 39702044,40 грн.

Також судом встановлено, що відповідачем виконані, а позивачем прийняті роботи по договору всього на загальну суму 36789952,74 грн, про що свідчать наявні в матеріалах справи, підписані представниками сторін та скріплені печатками акти приймання виконаних будівельних робіт за період з 30.06.2017 по 21.10.2019 у кількості 39 штук.

Отже, вартість робіт, з яких допущено прострочення виконання, становить 2912091,66 грн. При цьому, сторонами не вносилися зміни до договору в частині ціни договору та загальної вартості робіт.

Отже, пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості робіт, з яких допущено прострочення виконання, за кожний день прострочення слід нараховувати саме на різницю між ціною договору та вартістю робіт, що залишилися невиконаними з боку відповідача.

Щодо штрафу, то позивач розрахував його розмір на суму договору, як і передбачено п. 4.3 договору.

За вказаних обставин, наведені аргументи відповідача колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані.

Поряд з цим, як було зазначено вище, місцевий господарський суд задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір заявлених до стягнення пені і штрафу на 90% від заявленої суми.

В обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру штрафу на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України судом першої інстанції зазначено, що сума нарахованих штрафних санкцій є значною, а відповідачем залишилася невиконаною лише частина робіт на суму 2912091,66 грн, тобто лише 7% від загального об`єму. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач зазнав збитків у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за договором.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями ст. 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зі змісту наведених норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення неустойки (штрафу), суд повинен встановити співрозмірність неустойки невиконаному зобов`язанню відповідачем та врахувати інтереси обох сторін.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Цивільні та господарські відносини ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Отже зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (штрафних санкцій).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Господарським судом Київської області обґрунтовано зазначено, що відповідачем дійсно допущене прострочення виконання робіт. Проте, висновок з приводу прострочення виконання робіт з вини відповідача здійснено здебільшого на підставі обставин справи, які свідчать про невчасне повідомлення відповідачем позивача про наявність об`єктивних перешкод для виконання робіт, про невжиття усіх необхідних заходів з метою ініціювання продовження строку виконання робіт. Судом також встановлено, що відповідачем залишилася невиконаною лише частина робіт, а саме в частині ремонту шостої ділянки "км 438,52-км 440,07" довжиною 1550 м відповідач виконав в об`ємі 1243 м, а ремонті роботи в обсязі 307 м на загальну суму 2912091,66 грн залишились не виконаними. Тобто, невиконана частина робіт становить лише 7% від загального об`єму робіт.

До того ж, як вже зазначалося, внаслідок укладення угоди №170500173-D про заміну сторони у зобов`язанні, що виникло на підставі договору № від 13.05.2017, усі права за договором, в тому числі і в частині завершення виконання робіт, було передано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газорозподільних систем" та за позивачем у справі було залишено лише право на стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання робіт станом на момент вчинення зазначеної угоди.

При цьому, позивач не зазначив, до яких саме негативних наслідків призвело прострочення виконання робіт відповідачем та яких збитків було йому завдано.

До того ж, прострочення виконання робіт стало наслідком цілої низки обставин, обумовлених зовнішніми чинниками, на які відповідач не міг вплинути, зокрема, несприятливі погодні умови, "сльозність труби", що позивачем в перебігу розгляду справи не заперечувалося та, як вже зазначалося, вина відповідача полягає лише в тому, що ним не було належним чином виконано обов`язок щодо негайного повідомлення позивача про неможливість виконати умови договору в строк та відсутність з його сторони ініціативи щодо продовження строку виконання робіт після 30.06.2019.

Тобто, вина відповідача скоріше свідчить про помилковість суджень відповідача, про обізнаність позивача про існування об`єктивних обставин, що перешкоджають виконати умови договору та що позивач також як і відповідач, сприймав зазначені обставини, як такі, що зумовлюють автоматичне продовження строку виконання робіт.

З огляду на технічну складність робіт, обумовлених договором та їх залежність від низки обставин, як то температура повітря, рівень вологості, виявлення шару вологості на ділянці труби, що підлягала ремонту, дії відповідача не свідчать про навмисну, недбалу поведінку, та навпаки, вбачається вчинення ним низки дій направлених на мінімізацію негативних наслідків від прострочення виконання робіт.

Як було зазначено вище, питома вага невиконаної частини робіт порівняно з загальним об`ємом робіт становить лише 7% і позивачем не доведено, що така частина невиконаних робіт вкрай негативно вплинула на майнові та інші інтереси позивача, завдала йому будь-які збитки, а з огляду на укладення угоди від 16.12.2019 вбачається, що його охоронюваний законом інтерес в частині виконання договору обмежується лише правом на отримання штрафних санкцій, що свідчить скоріше про мету отримання додаткового прибутку, ніж компенсацію понесених втрат, що не відповідає завданням, які виконує неустойка, як засіб забезпечення виконання зобов`язання.

При цьому, сплата штрафних санкцій має компенсаційний характер, а не каральний та за відсутності належного обґрунтування позовних вимог саме у стягуваному розмірі у взаємозв`язку із вартістю прострочених за строком виконання робіт, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для зменшення заявленої суми неустойки.

Слід також зазначити, що чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19).

Судом також враховано, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначити конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність боржника тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №904/5645/19 та 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Враховуючи усі обставини справи, поведінку сторін, ступінь вини відповідача та сутності порушення відповідача, який не вжив заходів для негайного повідомлення позивача про неможливість виконання ним договору в строк, співвідношення простроченої частини робіт порівняно зі всім об`ємом та баланс інтересів сторін у розглядуваних правовідносинах, втрату позивачем інтересу щодо кінцевого результату робіт, їх закінчення та необґрунтованість, з його боку, розміру завданих йому простроченням збитків, висновки суду першої інстанції з приводу наявності підстав для зменшення розміру неустойки на 90% та, відповідно, про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 50379,19 грн та штрафу у розмірі 397020,44 грн, є законними і обґрунтованими.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги позивача з приводу того, що судом надано упереджену оцінку обставинам справи та безпідставно зменшено заявлені до стягнення штрафні санкції, апеляційним судом відхиляються.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76 та 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2022 у справі №911/58/20 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за їх подання покладаються на скаржників.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2022 у справі №911/58/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2022 у справі №911/58/20.

4. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покласти на скаржників.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 17.03.2023.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов