РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.03.2023Справа № 910/14335/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО"

до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про стягнення 198817,61 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення 198817,61 грн вартості недостачі вугілля.

Позовні вимоги обґрунтовані незабезпеченням відповідачем схоронності вантажу під час його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимоги про відшкодування вартості втраченого вантажу.

Процесуальні дії у справі, розгляд заяв, клопотань

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2022 вказану позовну заяву залишено без руху.

29.12.2022 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли документи на виконання ухвали суду від 27.12.2022.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 17.01.2023 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/14335/22, розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

30.01.2023 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

22.02.2023 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на позов.

У відповідності до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно із ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" завантажило вугілля кам`яне, яке є власністю позивача згідно договору №1-1-2016/060 від 20.04.2016, та передало вказаний вантаж для перевезення відповідачу:

- у вагони №56738289 в кількості 71000 кг, №56385974 в кількості 69000 кг, №56961881 в кількості 68800 кг, №56995095 в кількості 71000 кг, №52570884 в кількості 70000 кг, №63870315 в кількості 69000 кг, №54782461 в кількості 70000 кг, №56364771 в кількості 70000 кг по накладній №50037811 від 15.08.2021;

- у вагони №53534830 в кількості 69000 кг, №63485437 в кількості 70000 кг, №63523021 в кількості 70000 кг, №56867906 в кількості 68700 кг по накладній №50040575 від 15.08.2021;

- у вагони №62009741 в кількості 69800 кг, №61075982 в кількості 70000 кг по накладній №50034933 (досильна №47867999 від 16.08.2021);

- у вагони №63485676 в кількості 70000 кг, №63485577 в кількості 70000 кг по накладній №50034933 від 14.08.2021;

у вагони №61606869 в кількості 69800 кг, №63524466 в кількості 69800 кг, №63488019 в кількості 69800 кг по накладній №50022466 від 14.08.2021;

- у вагони №60309689 в кількості 69800 кг, №54752514 в кількості 69800 кг, №53518304 в кількості 68800 кг, №56290786 в кількості 69500 кг, №63870042 в кількості 69800 кг, №61654331 в кількості 69800 кг, №56998479 в кількості 70800 кг, №56879703 в кількості 68800 кг, №62198379 в кількості 69800 кг, №53508545 в кількості 68800 кг по накладній №50021005 від 14.08.2021;

- у вагони №62256169 в кількості 69800 кг, №53543856 в кількості 68800 кг, №53542080 в кількості 69000 кг, №54038773 в кількості 70000 кг по накладній №50015031 від 14.08.2021;

- у вагони №56872922 в кількості 70800 кг, №60356425 в кількості 69800 кг по накладній №50029545 від 14.08.2021;

- у вагон №63486674 в кількості 70000 кг по накладній №50043603 (досильна №50057264 від 16.08.2021);

- у вагон №60033677 в кількості 70000 кг по накладній №50043603 (досильна №50057272 від 16.08.2021);

- у вагон №62009089 в кількості 70000 кг по накладній №50043603 від 15.08.2021;

- у вагон №60308319 в кількості 69800 кг по накладній №50016856 (досильна №47383997 від 15.08.2021);

- у вагон №53515839 в кількості 68800 кг по накладній №50018837 від 14.08.2021.

Згідно з накладними №50043603, №50016856, №50037811, №500400575, №50034933, №50022466, №50021005, №50018837, №50029545, №50015031, №50057264, №50057272, №47383997, №47867999 залізниця прийняла у ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" на станції Курахівка Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення і зобов`язалась доставити його на станцію Енергодар Придніпровської залізниці - "ДТЕК Запорізька ТЕС" АТ "Дніпроенерго".

16-19.08.2021 та 21.08.2021 на станції Енергодар Придніпровської залізниці були складені комерційні акти, в яких зазначено про нестачу вантажу №476906/879, №476906/927, №476906/954, №476906/976, №476906/977, №476906/877, №476906/878, №476906/876, №476906/875, №476906/874, №476906/873, №476906/880, №476906/881, №476906/882, №476906/883, №476906/884, №476906/885, №476906/886, №476906/887, №476906/888, №476906/889, №476906/890, №476906/891, №476906/892, №476906/937, №476906/936, №476906/909, №476906/908, №476906/924, №476906/912, №476906/911, №476906/910, №476906/920, №476906/919, №476906/918, №476906/917, №476906/916, №476906/915, №476906/914, №476906/913.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, внаслідок чого зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість недостачі вантажу, прийнятого до перевезення згідно залізничних накладних №50043603, №50016856, №50037811, №500400575, №50034933, №50022466, №50021005, №50018837, №50029545, №50015031 (досильні №50057264, №50057272, №47383997, №47867999) у загальному розмірі 198817,61 грн.

Позиція відповідача

Відповідач у задоволенні позовних вимог АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" просив відмовити, з таких підстав:

власник вантажу, якщо він не є відправником або одержувачем вантажу, не має права від свого імені заявляти претензію або позов до залізниці з приводу втрати, нестачі або псування вантажу під час перевезення. Однак, у цій справі позов заявлений АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО", хоча відправником, згідно накладних, є ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ", а одержувачем - ДТЕК Запорізька ТЕК;

позивачем пропущений 15 місячний строк позовної давності для вимог про стягнення 198817,61 грн вартості недостачі вугілля за комерційними актами від 16-19.08.2021 та від 21.08.2021.

ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

На підставі залізничних накладних №50043603, №50016856, №50037811, №500400575, №50034933, №50022466, №50021005, №50018837, №50029545, №50015031, №50057264, №50057272, №47383997, №47867999 зі станції відправлення Курахівка Донецької залізниці на адресу - "ДТЕК Запорізька ТЕС "АТ "Дніпроенерго" до станції призначення Енергодар Придніпровської залізниці було відправлено вантаж - вугілля кам`яне у наступних вагонах: №56738289 в кількості 71000 кг, №56385974 в кількості 69000 кг, №56961881 в кількості 68800 кг, №56995095 в кількості 71000 кг, №52570884 в кількості 70000 кг, №63870315 в кількості 69000 кг, №54782461 в кількості 70000 кг, №56364771 в кількості 70000 кг, №53534830 в кількості 69000 кг, №63485437 в кількості 70000 кг, №63523021 в кількості 70000 кг, №56867906 в кількості 68700 кг, №62009741 в кількості 69800 кг, №61075982 в кількості 70000 кг, №63485676 в кількості 70000 кг, №63485577 в кількості 70000 кг, №61606869 в кількості 69800 кг, №63524466 в кількості 69800 кг, №63488019 в кількості 69800 кг, №60309689 в кількості 69800 кг, №54752514 в кількості 69800 кг, №53518304 в кількості 68800 кг, №56290786 в кількості 69500 кг, №63870042 в кількості 69800 кг, №61654331 в кількості 69800 кг, №56998479 в кількості 70800 кг, №56879703 в кількості 68800 кг, №62198379 в кількості 69800 кг, №53508545 в кількості 68800 кг, №62256169 в кількості 69800 кг, №53543856 в кількості 68800 кг, №53542080 в кількості 69000 кг, №54038773 в кількості 70000 кг, №56872922 в кількості 70800 кг, №60356425 в кількості 69800 кг, №63486674 в кількості 70000 кг, №60033677 в кількості 70000 кг, №62009089 в кількості 70000 кг, №60308319 в кількості 69800 кг, №53515839 в кількості 68800 кг.

На станції Енергодар Придніпровської залізниці були складені комерційні акти №476906/879 від 16.08.2021, №476906/927 від 18.08.2021, №476906/954 від 19.08.2021, №476906/976 від 21.08.2021, №476906/977 від 21.08.2021, №476906/877 від 16.08.2021, №476906/878 від 16.08.2021, №476906/876 від 16.08.2021, №476906/875 від 16.08.2021, №476906/874 від 16.08.2021, №476906/873 від 16.08.2021, №476906/880 від 16.08.2021, №476906/881 від 16.08.2021, №476906/882 від 16.08.2021, №476906/883 від 16.08.2021, №476906/884 від 16.08.2021, №476906/885 від 16.08.2021, №476906/886 від 16.08.2021, №476906/887 від 16.08.2021, №476906/888 від 16.08.2021, №476906/889 від 16.08.2021, №476906/890 від 16.08.2021, №476906/891 від 16.08.2021, №476906/892 від 16.08.2021, №476906/937 від 18.08.2021, №476906/936 від 18.08.2021, №476906/909 від 17.08.2021, №476906/908 від 17.08.2021, №476906/924 від 18.08.2021, №476906/912 від 17.08.2021, №476906/911 від 17.08.2021, №476906/910 від 17.08.2021, №476906/920 від 17.08.2021, №476906/919 від 17.08.2021, №476906/918 від 17.08.2021, №476906/917 від 17.08.2021, №476906/916 від 17.08.2021, №476906/915 від 17.08.2021, №476906/914 від 17.08.2021, №476906/913 від 17.08.2021.

Так, за комерційним актом №476906/879 нестача вантажу у вагоні №53515839 складає 1000 кг;

за комерційним актом №476906/927 нестача вантажу у вагоні №60308319 становила 1450 кг;

за комерційним актом №476906/954 нестача вантажу у вагоні №62009089 становила 3300 кг;

за комерційним актом №476906/976 нестача вантажу у вагоні №60033677 становила 1100 кг;

за комерційним актом №476906/977 нестача вантажу у вагоні №63486674 становила 2200 кг;

за комерційним актом №476906/877 нестача вантажу у вагоні №56872922 на становила 850 кг;

за комерційним актом №476906/878 нестача вантажу у вагоні №60356425 становила на 4650 кг;

за комерційним актом №476906/876 нестача вантажу у вагоні №62256169 становила 3550 кг;

за комерційним актом №476906/875 нестача вантажу у вагоні №53543856 становила 5550 кг;

за комерційним актом №476906/874 нестача вантажу у вагоні №53542080 становила 3400 кг;

за комерційним актом №476906/873 нестача вантажу у вагоні №54038773 становила 2750 кг;

за комерційним актом №476906/880 нестача вантажу у вагоні №60309689 становила 3500 кг;

за комерційним актом №476906/881 нестача вантажу у вагоні №54752514 становила 2500 кг.;

за комерційним актом №476906/882 нестача вантажу у вагоні №53518304 становила 4350 кг;

за комерційним актом №476906/883 нестача вантажу у вагоні №56290786 становила 1700 кг;

за комерційним актом №476906/884 нестача вантажу у вагоні №63870042 становила 3750 кг;

за комерційним актом №476906/885 нестача вантажу у вагоні №61654331 становила 5000 кг;

за комерційним актом №476906/886 нестача вантажу у вагоні №56998479 становила 4250 кг;

за комерційним актом №476906/887 нестача вантажу у вагоні №56879703 становила 2900 кг;

за комерційним актом №476906/888 нестача вантажу у вагоні №62198379 становила 1950 кг;

за комерційним актом №476906/889 нестача вантажу у вагоні №53508545 становила 2350 кг;

за комерційним актом №476906/890 нестача вантажу у вагоні №61606869 становила 1700 кг;

за комерційним актом №476906/891 нестача вантажу у вагоні №63524466 становила 1150 кг;

за комерційним актом №476906/892 нестача вантажу у вагоні №63488019 становила 2050 кг;

за комерційним актом №476906/937 нестача вантажу у вагоні №63485676 становила 3050 кг;

за комерційним актом №476906/936 нестача вантажу у вагоні №63485577 становила 3300 кг;

за комерційним актом №476906/909 нестача вантажу у вагоні №62009741 становила 1850 кг;

за комерційним актом №476906/908 нестача вантажу у вагоні №61075982 становила 1900 кг;

за комерційним актом №476906/924 нестача вантажу у вагоні №53534830 становила 2000 кг;

за комерційним актом №476906/912 нестача вантажу у вагоні №63485437 становила 1900 кг;

за комерційним актом №476906/911 нестача вантажу у вагоні №63523021 становила 2450 кг;

за комерційним актом №476906/910 нестача вантажу у вагоні №56867906 становила 2500 кг;

за комерційним актом №476906/920 нестача вантажу у вагоні №56738289 становила 7000 кг;

за комерційним актом №476906/919 нестача вантажу у вагоні №56385974 становила 6650 кг;

за комерційним актом №476906/918 нестача вантажу у вагоні №56961881 становила 2600 кг;

за комерційним актом №476906/917 нестача вантажу у вагоні №56995095 становила 1600 кг;

за комерційним актом №476906/916 нестача вантажу у вагоні №52570884 становила 1800 кг;

за комерційним актом №476906/915 нестача вантажу у вагоні №63870315 становила 850 кг;

за комерційним актом №476906/914 нестача вантажу у вагоні №54782461 становила 2100 кг;

за комерційним актом №476906/913 нестача вантажу у вагоні №56364771 становила 2000 кг.

Вартість недостачі вантажу, прийнятого до перевезення згідно залізничних накладних №50043603, №50016856, №50037811, №500400575, №50034933, №50022466, №50021005, №50018837, №50029545, №50015031 (досильні №50057264, №50057272, №47383997, №47867999), з урахуванням норми природної втрати, у загальному розмірі становить 198817,61 грн, а саме:

у вагоні №56738289 - 16060,87 грн; у вагоні №56385974 - 15218,26 грн; у вагоні №56961881 - 4882,10 грн; у вагоні №56995095 - 2272,53 грн; у вагоні №52570884 - 2808,74 грн; у вагоні №63870315 - 408,54 грн; у вагоні №54782461 - 3574,76 грн; у вагоні №56364771 - 3319,42 грн; у вагоні №53534830 - 3142,84 грн; у вагоні №63485437 - 2878,94 грн; у вагоні №63523021 - 4198,46 грн; у вагоні №56867906 - 4349,60 грн; у вагоні №62009741 - 2768,06 грн; у вагоні №61075982 - 2883,40 грн; у вагоні №63485676 - 5646,65 грн; у вагоні №63485577 - 6247,35 грн; у вагоні №61606869 - 2203,47 грн; у вагоні №63524466 - 993,98 грн; у вагоні №63488019 - 2973,15 грн; у вагоні №60309689 - 6276,76 грн; у вагоні №54752514 - 4036,66 грн; у вагоні №53518304 - 8203,24 грн; у вагоні №56290786 - 2251,30 грн; у вагоні №63870042 - 6836,78 грн; у вагоні №61654331 - 9636,91 грн; у вагоні №56998479 - 7934,43 грн; у вагоні №56879703 - 4955,10 грн; у вагоні №62198379 - 2804,60 грн; у вагоні №53508545 - 3723,04 грн; у вагоні №62256169 - 7146,42 грн; у вагоні №53543856 - 12183,00 грн; у вагоні №53542080 - 6790,60 грн; у вагоні №54038773 - 5136,80 грн; у вагоні №56872922 - 336,69 грн; у вагоні №60356425 - 9370,50 грн; у вагоні №63486674 - 3945,18 грн; у вагоні №60033677 - 1052,04 грн; у вагоні №62009089 - 6838,31 грн; у вагоні №60308319 - 1839,95 грн; у вагоні №53515839- 688,18 грн.

Оскільки відповідач при перевезені вантажу за залізничними накладними №50043603, №50016856, №50037811, №500400575, №50034933, №50022466, №50021005, №50018837, №50029545, №50015031, №50057264, №50057272, №47383997, №47867999 допустив незбереження вантажу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість недостачі вантажу, прийнятого до перевезення у загальному розмірі 198817,61 грн.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ч.6 ст.306 Господарського кодексу України, відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст.909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено, також ч.2 ст.307 ГК України.

Як встановлено судом, ТОВ "ДТЕК КУРАХІВСЬКА ЦЗФ" (вантажовідправник) зі станції відправлення Курахівка Донецької залізниці до станції призначення Енергодар Придніпровської залізниці на адресу одержувача - "ДТЕК Запорізька ТЕС "АТ "Дніпроенерго" було відправлено вантаж - вугілля кам`яне згідно із залізничних накладних №50043603, №50016856, №50037811, №500400575, №50034933, №50022466, №50021005, №50018837, №50029545, №50015031, №50057264, №50057272, №47383997, №47867999.

Статтею 920 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно із ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, Статутом залізниць України не передбачено доведення наявності збитків у позивача за втрачений вантаж, відповідальність залізниці перед одержувачем настає лише за факт втрати вантажу в розмірі його вартості, що підтверджується довідкою (або іншим документом вантажовідправника), що випливає з положень статті 115 Статуту залізниць України та пункту 2.7. Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Приписами частини 3 статті 917 ЦК України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Судом встановлено, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки залізничні накладні таких відміток не містять.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Наявні в матеріалах справи комерційні акти №476906/879, №476906/927, №476906/954, №476906/976, №476906/977, №476906/877, №476906/878, №476906/876, №476906/875, №476906/874, №476906/873, №476906/880, №476906/881, №476906/882, №476906/883, №476906/884, №476906/885, №476906/886, №476906/887, №476906/888, №476906/889, №476906/890, №476906/891, №476906/892, №476906/937, №476906/936, №476906/909, №476906/908, №476906/924, №476906/912, №476906/911, №476906/910, №476906/920, №476906/919, №476906/918, №476906/917, №476906/916, №476906/915, №476906/914, №476906/913 підтверджують недостачу вантажу, прийнятого до перевезення згідно залізничних накладних №50043603, №50016856, №50037811, №500400575, №50034933, №50022466, №50021005, №50018837, №50029545, №50015031 (досильні №50057264, №50057272, №47383997, №47867999).

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначених у накладних, фактичній масі вантажу.

Згідно із ч.1 ст.23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

У відповідності до ч.3 ст.314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає:

у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає;

у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість;

у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Отже, залізниця повинна відшкодувати збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно із залізничних накладних одержувачем вантажу є Відокремлений підрозділ "ЗАПОРІЗЬКА ТЕПЛОВА ЕЛЕКТРИЧНА СТАНЦІЯ "Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО", що не має статусу юридичної особи, а відтак, позов у цій справі пред`явлено Акціонерним товариством "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО".

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно з частиною 2 статті 623 ЦК України розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

Вартість вантажу, що перевозилось згідно залізничних накладних №50043603, №50016856, №50037811, №500400575, №50034933, №50022466, №50021005, №50018837, №50029545, №50015031, №50057264, №50057272, №47383997, №47867999 визначена згідно із довідками АТ "ДТЕК Павлоградвугілля" про вартість вугільної продукції.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів (ст.35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить:

- 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0-6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м`ясо свіже;

- 1,5% маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива;

- 1% маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м`ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м`ясні всякі;

- 0,5% маси всіх інших вантажів.

За розрахунками позивача, загальна вартість недостачі вантажу, що перевозилось згідно залізничних накладних №50043603, №50016856, №50037811, №500400575, №50034933, №50022466, №50021005, №50018837, №50029545, №50015031, №50057264, №50057272, №47383997, №47867999 з урахуванням норми недостачі вантажу, становить 198817,61 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд встановив, що розрахунок здійснений арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини викладені у позові та наявність вини залізниці у завданні позивачу збитків відповідачем не спростовані.

З урахуванням викладеного, з огляду на вищенаведені обставини справи та положення законодавства, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Відповідач у своєму у відзиві вказує, що позивачем пропущений 15 місячний строк позовної давності для вимог про стягнення 198817,61 грн вартості недостачі вугілля за комерційними актами від 16-19.08.2021 та від 21.08.2021.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 Цивільного кодексу України).

Позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту (ст.136 Статуту).

Претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу (п. "а" ч.1 ст.134 Статуту).

До пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. (ч.1-4 ст. 315 Господарського кодексу України).

Звернення з позовом до залізниці упродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію узгоджується з положеннями ст. 315 Господарського кодексу України.

Докази звернення до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі вантажу в матеріалах справи відсутні.

При цьому, відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу в даному випадку не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (ч.1 ст. 260 Цивільного кодексу України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 Цивільного кодексу України).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України).

Позивач довідався про порушення свого права 16-19.08.2021, 21.08.2021 (дати складання комерційних актів).

З огляду на викладене, позивач мав право звернутися до суду із даним позовом у строк до 16-18.08.2022, до 21.11.2022 включно (16-19.08.2021 та 21.08.2021 + 15 місяців (6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, з урахуванням 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію), з урахуванням того, що останній день строку припадає на вихідний, святковий день).

Однак, як вбачається із матеріалів справи позивач з позовом до суду звернувся 21.12.2022, тобто поза межами вказаного строку.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що знаходиться безпосередньо на території проведення воєнних дій, більшість працівників евакуйовані, у зв`язку з чим позивач не зміг усунити своєчасно недоліки по справі №910/134/22 (позов залишено без розгляду), та подати одразу повторно позов, все це свідчить про те, що пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія - військова агресія Російської федерації і терміни щодо пред`явлення даного позову позивачем не пропущені.

Так, позивач зазначає, що відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з урахування наступних змін, який триває до цього часу.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2020 року № 75 (з наступними доповненнями та змінами) затверджено перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). До вищезазначеного переліку внесені територіальні громади в яких знаходиться позивач (Запорізька міська територіальна громада).

Позивач посилається на приписи ч.1 та ч.2 ст.263 Цивільного кодексу України, згідно із якими перебіг позовної давності зупиняється якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила). У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.

Згідно наданого позивачем до відповіді на відзив листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Статуту Торгово-промислової палати України - з 24 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України підтверджує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Відповідно до ч.3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України:

відкриває свої представництва та філії в інших країнах, а також засновує разом із зарубіжними партнерськими організаціями як в Україні, так і за її межами змішані торгово-промислові палати, ділові ради та інші спільні організації;

засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб;

засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників);

веде недержавний реєстр українських підприємців за їх згодою, фінансовий стан яких свідчить про їх надійність як партнерів у підприємницькій діяльності в Україні та за її межами. Порядок ведення зазначеного реєстру визначається Торгово-промисловою палатою України.

Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (п. 5.48 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).

У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 01.06.2021 у справі №910/9258/20 викладено висновок щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", відповідно до якого:

- статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати;

- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;

- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Право на поновлення строку у зв`язку із запровадженим воєнним станом не може визнаватися безумовним і залежати тільки від факту його запровадження (постанова КГС ВС від 28.10.2022 у справі №904/3910/21).

Посилання скаржника на лист Торгово-промислової палати України не є безумовним доказом наявності обставин непереборної сили за цих конкретних обставин і оцінюються в сукупності з усіма іншими доказами.

Втім позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією Російської Федерації проти України та неможливістю своєчасної підготовки та подання позовної заяви до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту того, що пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за цих умов подія (непереборна сила), оскільки:

1) право на поновлення строку у зв`язку із запровадженням воєнного стану не може визнаватися безумовним і залежати тільки від факту його запровадження;

2) лист ТПП, на який посилається позивач, не є беззаперечним доказом підтвердження факту неможливості для позивача своєчасного звернення до суду із позовом;

3) позивачем не подано суду жодних доказів на підтвердження неможливості направлення юридичною особою та/або відокремленим підрозділом, які знаходяться в м.Запоріжжі, позову у строки, встановлені законом;

4) позивачем не подано суду жодних доказів на підтвердження евакуації працівників до інших регіонів, релокації підприємства та переведення працівників на дистанційну роботу, припинення функціонування АТ "Укрпошта" у спірний період, неотримання ухвали суду про залишення позову без розгляду чи неможливості усунути недоліки позовної заяви;

Також позивач посилається на приписи п.19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, відповідно до яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Однак, в переліку статей, передбачених пунктом 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, відсутня стаття 315 Господарського кодексу України.

Судом також враховано, що до ст. 315 ГК України не вносились зміни. У свою чергу, приписи п. 19 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, якими внесено зміни та продовжено строки позовної давності під час воєнного стану, стосуються інших випадків (вимог), які передбачені безпосередньо у чітко вказаних законом нормах.

10.01.2022 року АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом щодо стягнення з позивача вартості нестачі вантажу у сумі 198817,61 грн, що є предметом спору у справі №910/14335/22.

Ухвалою від 23.06.2022 року по справі №910/134/22 позов АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" залишено без розгляду. Позивач зазначає, що про залишення позову без розгляду стало відомо у жовтні 2022 року, так як більша частина працівників АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" евакуювалися та у свою чергу, у жовтні 2022 року АТ "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" звернулося до суду з заявою про витребування документів для повторного звернення до суду.

Згідно зі ч.2,3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі.

Відповідно до вимог процесуального законодавства суддя відкриває провадження у справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому процесуальним кодексом.

Виходячи з аналізу наведених норм, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства.

Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 29 червня 2021 року по справі № 904/3405/19 щодо не переривання перебігу позовної давності у випадку повернення позовної заяви.

Так, ураховуючи вищевикладене тлумачення статей 256, 264, 265 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду не погодилася з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №639/9642/14-ц та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року у справі №713/1548/18, щодо переривання перебігу позовної давності у разі пред`явлення позову, який судом було залишено без розгляду, та відступає від них. Таким чином, у зв`язку зі зверненням позивача до суду з позовом, який у подальшому був повернутий позивачу переривання перебігу позовної давності не відбувається.

Отже, враховуючи наведену правову позицію Верховного Суду, а також те, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва без додержання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, подання зазначеного позову не перервало перебігу строку позовної давності за вимогами позивача у цій справі, який закінчився листопаді 2022 року.

Суд звертає увагу, що частиною п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 та у справі №911/3677/17.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц).

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що подання позову без додержання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Подібна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №902/326/16 та від 24.09.2019 у справі №922/1151/18.

Суд зазначає, що клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності через перебування справи №910/134/22 у провадженні Господарського суду міста Києва позивачем не заявлено. При цьому доказів на підтвердження того, що про залишення позову у справі №910/134/22 без розгляду позивач дізнався у жовтні 2022 року та звертався до суду з заявою про витребування документів для повторного звернення з позовом, позивач не надав.

Більш того, позивач не надав доказів на підтвердження наявності визначних ним обставин, які могли об`єктивно унеможливити або істотно утруднити своєчасне подання позову. У той же час, позивач як ініціатор спору повинен був знати про стан судового провадження, а відповідальність за таку необізнаність має нести сам позивач.

Одночасно, суд зазначає, що право на звернення до суду не є абсолютним та обмежено вимогами процесуального закону щодо прийнятності відповідної скарги чи заяви, зокрема, стосовно строків їх подання. Застосування відповідних обмежень у передбачених законом випадках не може вважатися порушенням права особи на доступ до суду (постанова КГС ВС від 28.10.2022 у справі №904/3910/21).

Європейським судом з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, проте, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності, на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України, порушене право позивача захисту не підлягає.

ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, враховуючи встановлення судом обґрунтованості позовних вимог, вимоги Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" про стягнення з Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" 198817,61 грн вартості недостачі вугілля задоволенню не підлягають з огляду на пропуск строку позовної давності за вказаними вимогами.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

За приписами ст.129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 20.03.2023.

Суддя С.О. Турчин