РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2023Справа № 910/21097/20

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста»
до1. Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69»
прозвернення стягнення на предмет іпотеки
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:не з`явився
від відповідача 1:не з`явився
від відповідача 2:Панченко К.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (надалі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Банкомзв`язок» (надалі - ПАТ «Банкомзв`язок») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрунзе 69» (надалі - ТОВ «Фрунзе 69») про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки - будівлю спеціальнодопоміжного обладнання (літ. В), загальною площею 5 760,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кирилівська, 69, шляхом продажу на прилюдних торгах в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ «Банкомзв`язок» за договором про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014 та договором про відкриття кредитної лінії №732/5 від 11.06.2013 перед позивачем. При цьому, за твердженням позивача, він став новим кредитором ПАТ «Банкомзв`язок» за кредитними договорами та іпотечним договором від 25.11.2010, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л та зареєстрований в реєстрі за №10843, на підставі договорів про відступлення права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання №81 та №81/1 від 27.04.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач 2 проти позову заперечує повністю та вказує на відсутність у позивача права на звернення до суду із даним позовом, оскільки зобов`язання відповідача 1 за договором про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014 є виконаним, а відтак іпотека спірного нерухомого майна, переданого в забезпечення виконання основного зобов`язання, є припиненою. Також відповідач 2 зазначає, що 05.10.2020 було здійснено реєстрацію за позивачем права іпотеки спірного майна, проте наказом Міністерства юстиції України №3733/5 від 26.10.2020 вказану реєстрацію було скасовано як таку, що здійснена приватним нотаріусом з порушенням чинного законодавства України.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося з метою надання можливості учасникам справи скористатися правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.04.2021 зупинено провадження у даній справі до набрання рішенням у справі Господарського суду міста Києва №910/8680/20 законної сили.

12.12.2022 до Господарського суду міста Києва від представника відповідача 2 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі, обґрунтоване тим, що рішення у справі Господарського суду міста Києва №910/8680/20 набрало законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2023 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 30.01.2023 закрито підготовче провадження та, з урахування ухвали від 08.02.2023, призначено справу до судового розгляду по суті на 13.03.2023.

Представники позивача та відповідача 1 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується відмітками на звороті ухвал суду.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення позивача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду у даній справі направлялися судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця реєстрації відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Однак, всі конверти з ухвалами суду були повернуті до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Представник відповідача 1 був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, проте своїм правом подати відзив на позовну заяву та приймати участь у судових засіданнях не скористався.

Представник відповідача 2 в судове засідання з`явилася, надала пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечувала.

З урахуванням викладеного, неявка представників позивача та відповідача 1, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не є перешкодою для розгляду даної справи по суті.

В судовому засіданні 13.03.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача 2, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.11.2010 між ПАТ «Український професійний банк» та ПАТ «Банкомзв`язок» укладено генеральний договір №5 з додатковими договорами, в забезпечення виконання умов за яким укладено іпотечний договір від 25.11.2010, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим №10843, за яким ПАТ «Банкомзв`язок» передало в іпотеку будівлю спеціальнодопоміжного обладнання (літ. В), загальною площею 5 760,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе, 69.

В рамках вказаного генерального договору між сторонами були укладені, зокрема:

- договір про відкриття кредитної лінії № 732/5 від 11.06.2013, згідно з умовами якого ПАТ «Український професійний банк» надало позичальнику кредит у сумі 1 000 000,00 дол. США терміном до 05.01.2017;

- договір про відкриття кредитної лінії № 803/5 від 11.02.2014, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну лінію у розмірі 50 000 000,00 грн. терміном до 05.07.2017 на поновлення обігових коштів.

27.04.2020 між ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та AT «УПБ» за результатами прилюдних торгів укладено договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

27.04.2020 між ПАТ УПБ» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено Договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами іпотеки суб`єктів господарювання, відповідно до якого право вимоги за іпотечним договором від 25.11.2010, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за №10843, перейшло до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Відтак, позивач вказує, що він з 27.04.2020 став новим кредитором AT «Банкомзв`язок» за договором про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014, що укладений в межах генерального договору №5 від 25.11.2010, та іпотечним договором від 25.11.2010, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко JI. та зареєстровано в реєстрі за №10843.

Спір у справі виник у зв`язку з невиконанням боржником грошового зобов`язання за кредитними договорами, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на будівлю спеціальнодопоміжного обладнання (літ. В), загальною площею 5 760,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе (Кирилівська), 69.

Відповідач 2 заперечує проти заявлених позовних вимог з тих підстав, що позивач не є новим кредитором у спірних правовідносинах, не має жодного порушеного права, а іпотека за іпотечним договором від 25.11.2010 припинилася.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який має відповідати тим фактичним обставинам, які склалися, виходячи із тих відносин, які відповідають відповідним нормам права.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушеного права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право та/або охоронюваний законом інтерес порушені особою, до якої пред`явлений позов, тобто, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а також зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. У свою чергу, суд має перевірити ці доводи позивача, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.

Звертаючись з позовом за захистом порушеного права, позивач має обрати спосіб захисту, який відповідає змісту права, що порушене й буде здатний таке право поновити; обраний спосіб захисту має бути передбачений положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України, або ж визначений іншим законом чи укладеним між сторонами договором. Законодавчі обмеження матеріально правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, від 22.09.2022 у справі №924/1146/21, від 06.10.2022 у справі №922/2013/21, від 17.11.2022 у справі №904/7841/21).

Так, звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» стверджувало, що оскільки грошові зобов`язання ПАТ «Банкомзв`язок» за кредитним договорами не були виконані належним чином, у позивача як нового кредитора за договорами №81 від 27.04.2020 та №81/1 від 27.04.2020 наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 25.11.2010 в рахунок погашення заборгованості.

В той же час, під час розгляду даної справи судом враховано наступні обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2021 у справі №910/8680/20 визнано недійсними відкриті торги (аукціон) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, що відбулися 30.03.2020, з реалізації лоту №GL16N717120 та протокол електронного аукціону №UA-EA-2020-03-19-000019-b від 30.03.2020, за результатами проведених відкритих торгів (аукціону) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону від 30.03.2020 з реалізації лоту №GL16N717120 та визнано недійсними з моменту укладення договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №618, укладений між ПАТ «Український професійний банк» і ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» та договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020, посвідчений Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №619, укладений між ПАТ «Український професійний банк» і ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» в частині, що стосується: договору про відкриття кредитної лінії №732/5 від 11.06.2013, укладеного між АТ «Банкомзв`язок» та ПАТ «Український професійний банк»; договору про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014, укладеного між АТ «Банкомзв`язок» та ПАТ «Український професійний банк»; договору іпотеки від 25.11.2010 укладеного між АТ «Банкомзв`язок» та ПАТ «Український професійний банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрованого в реєстрі за №10843.

Вказане рішення залишене без змін постановою Верховного Суду від 13.10.2021.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

За таких обставин, оскільки договір №81 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020 та договір №81/1 купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання від 27.04.2020 визнані недійсними з моменту їх укладення, у ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» не виникло жодних прав кредитора за кредитними зобов`язаннями ПАТ «Банкомзв`язок», в тому числі права звернення стягнення на предмет іпотеки за спірними нерухомим майном.

В свою чергу, ТОВ «Фрунзе 69» вказує, що воно є власником нерухомого майна, а саме: будівлі спеціальнодопоміжного обладнання (літ. В), загальною площею 5 760,70 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Фрунзе (Оболонський, Подільський, Шевченківський райони), буд. 69 (на далі - Будівля) на підставі акту оцінки та приймання - передачі нерухомого майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «Фрунзе 69» від 18.10.2019.

Станом на дату набуття права власності на вказане нерухоме майно у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був відсутній запис про іпотеку та/або обтяження нерухомого майна. Однак, як вказує ТОВ «Фрунзе 69», 22.06.2020 ним отримано вимогу від 16.06.2020 від ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про усунення порушень договору про відкриття кредитної лінії №803/5 від 11.02.2014, що був укладений в межах генерального договору №5 від 25.11.2010 та іпотечного договору від 25.11.2010, в якій зазначено про сплату заборгованості, а у разі не виконання вказаної вимоги буде звернено стягнення на предмет іпотеки.

В той же, колегією суддів у постанові від 24.03.2021 у справі №910/8680/20 зазначено наступне: «При цьому, суд першої інстанції, встановивши відсутність спору щодо застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів та з урахуванням презумпції правомірності договору, дійшов висновку, що у Фонду були відсутні правові підстави для включення до складу активів та ліквідаційної маси ПАТ «Український професійний банк» для подальшого продажу на торгах не існуючого активу за погашеними кредитними договорами та майнових прав за припиненими іпотечними договорами та договорами поруки (п. 5.32).

Оскільки на момент укладення оспорюваних правочинів зобов`язання за кредитними договорами були припинені шляхом їх повного виконання, то ПАТ «Український професійний банк», як первісний кредитор, відступив (продав) права вимоги (майнові права), які йому станом на дату укладення оскаржуваних правочинів не належали, що суперечить статті 514 Цивільного кодексу України та є підставою для визнання недійсними оспорюваних договорів в частині, що стосується саме спірних кредитних, іпотечних договорів та договорів поруки (п. 5.33).

При цьому, колегія суддів враховує, що, як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано учасниками справи, відповідні кредитні договори (договори про відкриття траншевої кредитної лінії) розірвані, банком видані довідки про погашення заборгованості та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про припинення обтяження та припинення іпотеки (п. 5.36)».

Так, приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставинами справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, є юридичні факти, що призвели до виникнення спірного правовідношення, настання відповідальності або інших наслідків, тобто такі факти, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

При вирішенні даного спору судом прийнято до уваги, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно зі статтею 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, враховуючи імперативні приписи ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у справі №910/8680/20 не потребують повторного доказування у даній справі, яким зокрема встановлено, що права вимоги за кредитними та іпотечними договорами, в тому числі за іпотечним договором від 25.11.2010, укладеним між ПАТ «Український професійний банк» та ПАТ «Банкомзв`язок», що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрованого в реєстрі № 10843, фактично були припинені до набуття права власності на спірне нерухоме майно ТОВ «Фрунзе 69».

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 226, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23.03.2023.

Суддя В.П. Босий