ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2023 р. Справа№ 910/2242/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Скрипки І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційні скарги Приватного підприємства «Ресурс Буд», Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 13.06.2022

у справі № 910/2242/22 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного підприємства «Ресурс Буд»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 126 829, 40 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне підприємства «Ресурс Буд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 126 829, 40 грн. штрафу за порушення строків доставлення вантажу.

Позов мотивовано тим, що відповідачем доставлено вантаж позивачу із порушенням встановленого терміну доставки, що є підставою покладення на відповідача штрафу за несвоєчасну доставку.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі № 910/2242/22 позов задоволено частково. На підставі рішення суду з Акціонерного товариства "Українська залізниця" підлягає стягненню на користь Приватного підприємства "Ресурс Буд" 63 414, 70 грн. штрафу та 2 481, 00 грн. судового збору. В іншій частині у позові відмовлено.

Приймаючи рішення, суд дійшов висновків, що позивачем доведено доставлення вантажу відповідачем з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу та правильно розраховано суми штрафу за кожною накладною та з урахуванням вимог Статуту залізниць. Одночасно суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій на 50% на підставі ст. 233 ГК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Приватного підприємства «Ресурс Буд», та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство «Ресурс Буд», звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі № 910/2242/22 в частині часткового задоволення суми штрафу у розмірі 63 414,70 грн. та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення 126 829, 40 грн. задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вважає, що судом першої інстанції прийнято незаконне, необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що розмір штрафу, нарахований не за одне порушення відповідачем строків поставки, а за дванадцять порушень. Позивач вважає, що розмір нарахованого штрафу є мізерним порівняно з доходами відповідача та складає менше доходу, отриманого відповідачем від позивача за перевезення. Крім того, зменшення за клопотанням сторони заявленого до стягнення штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань, кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних та допустимих доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерне товариство "Українська залізниця" та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Господарського суду міста Києва, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить змінити оскаржуване рішення в частині визначення та стягнення суми штрафу в розмірі 63 414, 70 грн., а саме зменшити суму штрафу до 1 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення місцевого господарського суду не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним і необґрунтованим, не відповідає завданню господарського судочинства, визначеного ГПК України, а відтак підлягає скасуванню. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд порушив норми ст. ст. 86, 236, 237 ГПК України, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права.

Апелянт вважає, що позивачем не обґрунтовано підстави стягнення штрафу за кожною накладною, не надано належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог. Також апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що позивачем не надано до суду доказів понесення збитків внаслідок прострочення АТ «Укрзалізниця» терміну доставки вантажів. Крім того, апелянт зазначає, що АТ «Укрзалізниця» за підсумками 2020 отримала чистий збиток у 11, 9 мільярда гривень. Зазначена інформація є офіційною, оприлюдненою та загальнодоступною. Крім того, АТ «Українська залізниця» віднесене до Переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року №83. З початку ведення повномасштабних військових дій АТ «Укрзалізниця» здійснює безкоштовне перевезення (евакуацію) пасажирів в безпечні регіони України та за кордон. Витрати на перевезення пасажирів та вантажів, відновлення інфраструктури на даний час практично не відшкодовуються, в стягнутий судом штраф буде фактично сплачено з державного бюджету, оскільки Постановою Кабінету Міністрів України від 27.03.2022 № 385 передбачено, що витрати АТ «Укрзалізниця», пов`язані з одержанням, збором, обробкою, зберіганням, оформленням та перевезенням гуманітарних вантажів, відшкодовуються за рахунок коштів державного бюджету, які здійснюються для фінансування заходів з безперебійного функціонування залізничного транспорту.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується письмовими поясненнями сторін, Акціонерним товариством «Українська залізниця» у період з 17.11.2021 по 27.12.2021 було здійснено доставку вантажів на адресу Приватного підприємства «Ресурс Буд», станція призначення Петр Кривонос Південно - Західної залізниці за залізничними накладними:

- № 39973219, згідно якої перевозились вагони №№56040405, 53129649, 53065124, 58940842, 64021744, 56291727;

- № 35178359, згідно якої перевозились вагони №№59543512, 59532614;

- № 35280494, згідно якої перевозились вагони №№58465048, 93058105, 59536862, 59533620;

- № 35280536, згідно якої перевозились вагони №№59497925, 59495655;

- № 46113684, згідно якої перевозились вагони №58999301, 97262653, 59540831;

- №5345644 згідно якої перевозились вагони №№59494062, 59493981, 93058402, 97183297, 93058519;

- № 35349034, згідно якої перевозились вагони №№59302984, 97272603,59364182, 97149819, 97263974, 97228605, 97244263, 97226757, 97272439, 58958034, 97104533, 97253017, 93528214, 93634079, 97102164,97247704;

- № 35399385, згідно якої перевозились вагони №№59532507, 59475384, 97202873, 59532515, 59493452;

- № 46282638, згідно якої перевозились вагони №№97258487, 59305292;

- № 46417101, згідно якої перевозився вагон №93641652;

- № 35579697, згідно якої перевозився вагон №58463993;

- №35579739, згідно якої перевозився вагон №59536623.

За вказаними накладними одержувачем вантажу є Приватне підприємство «Ресурс Буд», залізничні накладні містять дату відправлення вантажу та дату прибуття вантажу, розмір провізної плати та відстань перевезення вантажу.

Звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, позивач посилався на те, що Акціонерним товариством «Українська залізниця» було допущено прострочення термінів доставки вантажів за вказаними залізничними накладними, у зв`язку із чим позивачем на підставі ст. 116 Статуту залізниць України нараховано штраф за несвоєчасну доставку вантажів залізницею у розмірі 126 829, 49 грн., який він просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно з частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язаний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до частини 3 статті 909 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, (далі - Статут) цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (далі - залізничні під`їзні колії) (ст. 3 Статуту).

Згідно зі ст. 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу на підставі залізничних накладних № 39973219, № 35178359, № 35280494, № 35280536, № 46113684, №5345644 № 35349034, № 35399385, № 46282638, № 46417101, № 35579697, № 35579739.

Статтями 22, 23 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з пунктами 1.1., 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажів (далі Правил) термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1. пункту 1.1 Правил у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Пунктом 2.1. Правил передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць".

Згідно з пунктом 2.4. Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Пунктом 2.9. Правил встановлено, що у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача.

Крім того, про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.

Відповідно до пункту 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно із частини 1 статті 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

- 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

- 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

- 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було прострочено терміни доставки вантажів, встановлених у Правилах обчислення термінів доставки вантажів (вагонна відправка - 1 доба за 200км, маршрутна відправка - 1 доба -320 км), умов 2.4, 2.9 вказаних Правил та умов 8 Правил видачі вантажів, виклад обставин у залізничних накладних, що підтверджується залізничними накладними за якими позивачем було нараховано суми штрафу по кожній окремо, а саме:

- за залізничною накладною № 39973219 відстань перевезення 493 км, сума провізної плати 46729,00 грн., прострочення терміну доставки вантажу з 22.11.2021-06.12.2021, що становить більше 4 діб, отже штраф складає 30% від провізної плати, що становить 14018,70 грн.;

- за залізничною накладною № 35178359 відстань перевезення 753 км, сума провізної плати 23532,00 грн., прострочення терміну доставки вантажу з 03.12.2021-08.12.2021, що становить більше 4 діб, отже штраф складає 30% від провізної плати, що становить 7059,60 грн.;

- за залізничною накладною № 35280494 відстань перевезення 753 км, сума провізної плати 47064,00 грн., прострочення терміну доставки вантажу з 08.12.2021-09.12.2021, що становить 2 доби, отже штраф складає 10% від провізної плати, що становить 4706,40 грн.;

- за залізничною накладною № 35280536 відстань перевезення 753 км, сума провізної плати 23532,00 грн., прострочення доставки вантажу з 08.11.2021-09.12.2021, що становить 2 доби, отже штраф складає 10% від провізної плати, що становить 2353,20 грн.;

- за залізничною накладною № 46113684 відстань перевезення 488 км, сума провізної плати 25086,00 грн., прострочення доставки вантажу з 12.12.2021-13.12.2021, що становить 2 доби, отже штраф складає 10% від провізної плати, що становить 2508,60 грн.;

- за залізничною накладною № 35345644 відстань перевезення 753 км, сума провізної плати 58830,00 грн., прострочення доставки вантажу з 12.12.2021-19.12.2021, що становить більше 4 діб, отже штраф складає 30% від провізної плати, що становить 17649,00 грн.;

- за залізничною накладною № 35349034 відстань перевезення 753 км, сума провізної плати 186955,00 грн., прострочення доставки вантажу з 13.12.2021-20.12.2021, що становить більше 4 діб, отже штраф складає 30% від провізної плати, що становить 56086,50 грн.;

- за залізничною накладною № 35399385 відстань перевезення 753 км, сума провізної плати 58685,00 грн., прострочення доставки вантажу з 15.12.2021-22.12.2021, що становить більше 4 діб, отже штраф складає 30% від провізної плати, що становить 17605,00 грн.;

- за залізничною накладною № 46282638 відстань перевезення 488 км, сума провізної плати 16724,00 грн., прострочення доставки вантажу з 18.12.2021-19.12.2021, що становить 2 доби, отже штраф складає 10% від провізної плати, що становить 1672,40 грн.;

- за залізничною накладною № 46417101 відстань перевезення 488 км, сума провізної плати 8163,00 грн., прострочення доставки вантажу з 23.12.2021-24.12.2021, що становить 2 доби, отже штраф складає 10% від провізної плати, що становить 816,30 грн.;

- за залізничною накладною № 35579697 відстань перевезення 753 км, сума провізної плати 11766,00 грн., прострочення доставки вантажу з 25.12.2021-26.12.2021, що становить 2 доби, отже штраф складає 10% від провізної плати, що становить 1176,60 грн.;

- за залізничною накладною № 35579739 відстань перевезення 753 км, сума провізної плати 11766,00 грн., прострочення доставки вантажу з 25.12.2021-26.12.2021, що становить 2 доби, отже штраф складає 10% від провізної плати, що становить 1176,60 грн.

Загальний розмір штрафу, нарахований позивачем та розрахунок якого перевірений апеляційним судом та є арифметично правильним, складає 126 829, 40грн.

Відповідно до частини 2 статті 313 Господарського кодексу України розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною першою статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно з пунктом 8 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.

Як вбачається із залізничних накладних, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, що підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Пунктом 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів чітко визначено, що строк подовжується якщо буде доведено, що затримка виникла з вини відправника або одержувача, або не з вини залізниці.

Відповідачем не надано суду доказів вини відправника або одержувача у виникненні затримки, також апелянтом не надано суду контррозрахунок штрафних санкцій або доказів на спростування правомірності їх нарахування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що визначений позивачем розмір штрафу 126 829,40 грн. за прострочення доставки вантажів згідно залізничних накладних відповідає наведеним вище нормам та є правомірним.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлене клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки та відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення вказаного клопотання та зменшення суми неустойки на 50% від заявленої до стягнення та відхиляє доводи апеляційної скарги позивача з цього приводу, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому таке питання вирішується господарським судом згідно зі статею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та від 25.02.2020 у справі №904/2542/19).

Із урахуванням вищевикладеного, на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідач виконав (з простроченням) свої зобов`язання з перевезення вантажу.

Позивачем, у свою чергу, не надано належних та допустимих доказів завдання йому збитків внаслідок порушення строків доставки вантажу на підставі залізничних накладних № 39973219, № 35178359, № 35280494, № 35280536, № 46113684, №5345644 № 35349034, № 35399385, № 46282638, № 46417101, № 35579697, № 35579739.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України №2102-IX від 24.02.2022 затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 20.05.2023.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про залізничний транспорт» залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в тому числі перевезення військових пасажирів та військових вантажів, та віднесене до Переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року №83.

Колегія суддів враховує, що російською федерацією з 24.02.2022 систематично здійснювалися ракетні обстріли, у тому числі, залізничної інфраструктури та відповідач власними силами, засобами та коштами здійснює відновлення інфраструктури з метою підтримки обороноздатності нашої держави.

До того ж, до повномасштабної військової агресії проти України основним джерелом доходу відповідача було комерційне перевезення вантажів, однак після початку військових дій комерційні перевезення значно скоротились, а в деяких регіонах повністю припинились. Тобто, відповідач наразі, докладаючи всіх зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності країни, несе значні витрати для виконання таких завдань при одночасному значному зменшенні доходу від здійснення своєї основної підприємницької діяльності.

Частиною 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Загальновідомість фактів військової агресії, виконання відповідачем евакуаційних рейсів, здійснення перевезення для потреб Збройних Сил України, ракетні обстріли об`єктів залізничної інфраструктури підтверджуються органами державної влади та місцевого самоврядування України, безліччю публікацій у національних та міжнародних засобах масової інформації.

Таким чином, наведені факти є загальновідомими обставинами, а отже в силу приписів частини 3 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

При вирішенні питання щодо зменшення розміру штрафу колегією суддів враховано заперечення відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, однак враховуючи економічну ситуацію в країні, яка склалася навколо вищезазначеної діяльності АТ «Українська залізниця», власником якого є держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, та враховуючи велику кількість контрагентів відповідача знову ж таки в специфічному та стратегічному секторі вантажного залізничного перевезення, суд не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо відсутності підстав для зменшення розміру штрафу.

Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо наявності підстав зменшення розміру неустойки до 1 грн., оскільки порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії, проте, судом першої інстанції враховуючи наведені обставини станом на дату розгляду спору, було зменшено розмір штрафних санкцій на 50% не у зв`язку з відсутністю вини відповідача, а відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України з урахуванням того, що відповідач є об`єктом критичної інфраструктури, підприємством, яке має монопольне становище на ринку надання послуг з перевезення залізничним транспортом, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі позивача, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, колегія вважає необґрунтованими, такими, що зводяться до намагань апелянта здійснити переоцінку обставин справи, правильно встановлених судом першої інстанції та не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують правильність викладених в судовому рішенні висновків.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду колегія приходить до висновку про те, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, отже рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі № 910/2242/22 обґрунтованим, таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на апелянтів.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ресурс Буд» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі № 910/2242/22 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі № 910/2242/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2022 у справі №910/2242/22 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2242/22 повернути до Господарського суду міста Києва

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

І.М. Скрипка