ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2023 р. Справа№ Б8/065-12 (911/229/22)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гарник Л.Л.

суддів: Полякова Б.М.

Пантелієнка В.О.

секретар судового засідання Бондар Л.В.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 22.02.2023

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022

та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2022

у справі №Б8/065-12 (911/229/22)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна українська спілка"

до ОСОБА_1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України",

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Маєток сервіс",

3. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сантехсервіс",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальна товарна біржа "Соціум"

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа №Б8/065-12 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Маєток сервіс" про банкрутство ТОВ "Будівельна українська спілка" на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду Київської області від 20.10.2014.

19.01.2022 ТОВ "Будівельна українська спілка" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Горбача С.Ф. засобами поштового зв`язку звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :01:040:0019 загальною площею 2,9521 га в порядку ст. 388 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Позов мотивований тим, що спірне майно вибуло з власності ТОВ "Будівельна українська спілка" за результатом скасованого аукціону з відчуження майна боржника у даній справі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №Б8/065-12 (911/229/22) задоволено позов ТОВ "Будівельна українська спілка" до ОСОБА_1 про витребування майна; витребувано у ОСОБА_1 на користь ТОВ "Будівельна українська спілка" земельну ділянку з кадастровим номером :01:040:0019 загальною площею 2,9521 га.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 26.10.2022 у справі №Б8/065-12 (911/229/22) задоволено заяву ТОВ "Будівельна українська спілка" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Горбача С.Ф. про ухвалення додаткового рішення; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Будівельна українська спілка" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Горбача С.Ф. судовий збір у розмірі 44 911,35 грн.

Рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №Б8/065-12 (911/229/22) мотивовано наявністю правових підстав для витребування із чужого незаконного володіння відповідача, який є недобросовісним набувачем, на користь позивача спірної земельної ділянки.

Також, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19 (провадження N 12-50гс20), з огляду на тривалий судовий розгляд спорів щодо визнання результатів аукціону з продажу майна банкрута - ТОВ "Будівельна українська спілка", в тому числі спірного майна, недійсними, а саме: з 2016 по 2019, а також звернення позивача до господарського суду з позовною заявою у цій справі в межах незначного проміжку часу після встановлення обставин недійсності результатів аукціону з продажу майна боржника і, як наслідок, наявності для позивача підстав вважати, що його права можуть бути захищені в цьому судовому провадженні, суд першої інстанції, за результатом розгляду заяви відповідача про застосування строків позовної давності, дійшов висновку про поважність, в даному випадку, причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2022 у справі №Б8/065-12 (911/229/22) мотивовано тим, що ухвалюючи рішення суду за результатами розгляду даного спору, судом не вирішено питання про всі судові витрати.

ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2022 у справі №Б8/065-12 (911/229/22), в якій просить скасувати оскаржувані рішення суду та прийняти нові судові рішення, якими відмовити у задоволенні позову ТОВ "Будівельна українська спілка" до ОСОБА_1 ; покласти судові витрати на ТОВ "Будівельна українська спілка".

Апеляційна скарга обґрунтована нез`ясуванням судом першої інстанції обставини, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Скаржник заперечує правильність висновків суду про те, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем спірного майна, яким не доведено здійснення оплати вартості спірного майна, а також обґрунтованість встановлення судом відсутності порушення частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположник свобод та наявності поважних причин для пропуску строку звернення з позовом, який розглядається в даній справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачем не доведено підстав для витребування спірного майна у відповідача, який набув право власності на це майно за оплатним договором, за відсутності будь-яких обтяжень цього майна, не знав і не міг знати про скасування аукціону з відчуження майна ТОВ "Будівельна українська спілка".

Також, в апеляційній скарзі йдеться про таке.

Станом на дату придбанням земельних ділянок відповідно до укладених з ТОВ «Рулл» договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 24.10.2019 позивач не був обізнаний про відсутність у продавця права відчуження цих земельних ділянок. Станом на 24.10.2019 і до теперішнього часу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо обтяжень прав на зазначені земельні ділянки або інші записи, які б ставили під сумнів законність їх набуття ТОВ «Рулл».

Обставина щодо здійснення оплати за придбані відповідачем земельні ділянки не підлягала доказуванню, оскільки визнана учасниками справи та підтверджується положеннями договору, а також платіжними дорученнями, доданими до апеляційної скарги.

На думку ОСОБА_1 , позбавлення його права власності на спірне майно буде мати наслідком порушенням справедливого балансу інтересів сторін, покладатиме надмірний індивідуальний тягар на нього і становитиме порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зважаючи на неповідомлення його про наявність підстав або загрози витребування майна, бездіяльність учасників справи про банкрутство ТОВ "Будівельна українська спілка" у питанні вчинення дій щодо збереження майна банкрута, ліквідацію та припинення попередніх власників спірних земельних ділянок, чим обумовлюється відсутність у ОСОБА_1 навіть теоретичної можливості отримати хоч якусь компенсацію за втрачене майно.

До того ж, скаржник зазначає, що при розгляді даної справи не дотримано принцип правової визначеності та поставлено під сумнів остаточні судові рішення - постанови Вищого господарського суду України від 22.06.2016 у справі 911/4106/15, від 01.08.2017 у справі МБ8/065-12, оскільки де-факто здійснено їх перегляд (ревізію) на підставі повторного звернення ПАТ «Укрексімбанк» до суду з тим самим предметом позову, до тих же сторін та з тих же підстав.

Скаржник наголошує, що учасники справи не подавали клопотання про визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду із наданням відповідних доказів, зокрема, позивач не відреагував на заяву відповідача про застосування строків позовної давності, втім суд самостійно встановив та оцінив наявність у позивача поважних причин для пропуску строку звернення з позовом, який розглядається в даній справі.

Між тим, обставини щодо незаконного вибуття спірного майна із володіння позивача мали бути відомі позивачу, втім позов, який розглядається у даній справі, подано більше ніж через три роки після визнання аукціону недійсним, що не може вважатися незначним проміжком часу після встановлення обставин недійсності результатів аукціону, як про це зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи додаткових доказів: платіжних доручень від 24.10.2019 №261410005, від 24.10.2019 №261410004, якими на його думку підтверджується здійснення оплати вартості спірних земельних ділянок, придбаних за укладеними ним з ТОВ "Рулл" договорами купівлі-продажу земельної ділянки від 24.10.2019.

Вказане клопотання мотивовано тим, що обставина щодо здійснення оплати за спірні земельні ділянки не зазначалась позивачем в якості підстави позову, а жоден з учасників справи не заперечував твердження відповідача про здійснення такої оплати.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Поляков Б.М., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.01.2023 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 та на додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2022 у справі №Б8/065-12 (911/229/22), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду; витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №Б8/065-12 (911/229/22).

12.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №Б8/065-12 (911/229/22).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2023 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження, справу призначено до розгляду.

01.02.2023 від АТ «Державний експортно-імпортний банк України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, на апеляційну скаргу, в якому АТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі судове рішення - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

03.02.2023 від ТОВ "Будівельна українська спілка" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ "Будівельна українська спілка" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі судове рішення - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

У зв`язку з перебуванням у відпустці суддів Сотнікова С.В., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Доманська М.Л., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 справу №Б8/065-12 (911/229/22) прийнято до провадження визначеною колегією суддів.

Згідно з ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 08.02.2023, від 15.02.2023 по справі №Б8/065-12 (911/229/22) оголошувалась перерву.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Доманської М.Л., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2023, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Гарник Л.Л. (головуючий суддя), Панителієнко В.О., Поляков Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2023 справу прийнято до провадження визначеною колегією суддів

01.02.2023 від АТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене у справі судове рішення - без змін як таке, що є законним та обґрунтованим

В судовому засіданні, яке відбулося 22.02.2023, Північним апеляційним господарським судом розглянуто клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів: платіжних доручень від 24.10.2019 №261410005, від 24.10.2019 №261410004.

За результатами розгляду вказаного клопотання колегія суддів відмовила в його задоволенні з наступних підстав.

Згідно з приписами частини третьої статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання зазначених вище документів до суду першої інстанції, позивач зазначив, що у суді першої інстанції взагалі була відсутня необхідність доведення обставини щодо здійснення оплати за спірне майно, яка учасниками справи не ставилась під сумнів.

Відповідач не навів будь-яких обґрунтувань неможливість подання до суду першої інстанції платіжних доручень від 24.10.2019 №261410005, від 24.10.2019 №261410004.

Та обставина, що позивач в суді першої інстанції не зазначав в якості підстави позову обставини щодо оплати вартості спірного майна, а жоден з учасників справи не заперечував твердження відповідача про здійснення такої оплати, не перешкоджала останньому подати вказані вище докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

Господарський процесуальний кодекс допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятно, коли суд першої інстанції задовольнив позов, а заявник апеляційної скарги просить долучити до апеляційної скарги документи, без належного обґрунтування неможливості їх подання у встановлений законом або судом строк з причин, що не залежали від нього.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції в суді першої інстанції.

Під час розгляду справи судом першої інстанції учасники справи не повідомляли суд про неможливість надання будь-яких доказів та не заявляли клопотань про необхідність в їх отримані та долучені до матеріалів справи.

Таким чином, заявником не доведено винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції копій документів, які вони просять долучити до справи на стадії апеляційного розгляду згідно з заявленим клопотанням, як не надано і доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від нього не залежали.

Відповідно до частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З урахуванням вищезазначеного клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів не підлягає задоволенню.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх учасників справи, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом судового розгляду у цій справі є позовна заява ліквідатора ТОВ "Будівельна українська спілка", що розглядається в межах справи про банкрутство останнього, про витребування на підставі ст.ст. 387, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ТОВ "Будівельна українська спілка" земельної ділянки з кадастровим номером :01:040:0019 загальною площею 2,9521 га

Матеріалами справи підтверджується наступне.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.06.2012 порушено провадження у справі за заявою ТОВ "Маєток сервіс" про банкрутство ТОВ "Українська будівельна спілка".

Постановою Господарського суду Київської області від 20.10.2014 ТОВ "Українська будівельна спілка" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначити ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Горбача С.Ф.

10.08.2015 ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум" проведений другий повторний аукціон з продажу майна банкрута - ТОВ "Будівельна українська спілка" за участю учасників аукціону, відповідно до протоколу №2015/09, об`єктом продажу якого є лот № 1 - майновий комплекс ТОВ "Будівельна українська спілка", до складу якого входить майно, що не включено до ліквідаційної маси як таке, що є предметом забезпечення вимог АТ "Державний експортно-імпортний банк України".

10.08.2015 за результатом вказаного аукціону з продажу майна боржника ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум", ТОВ "Будівельна українська спілка" (продавець) та ТОВ "Ріел естейт компані" (покупець) укладений Договір купівлі-продажу майнового комплексу №1, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує майновий комплекс, у складі: житлових будинків у кількості - 37, що знаходяться за адресами: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, по вул. Джерельна, буд. №№ 7, 16, 9, 14, 20, 12, 18; пров. Кипарисовий, буд. №№ 3, 12, 1, 9, 14, 11, 5; вул. Струмкова, буд. №№ 34, 36, 30, 20, 14, 55; пров. Гірський, буд. №№ 10, 7; пров. Каштановий, буд. №№ 2, 9, 1, 3, 5, 7, 6; пров. Долинний, буд. № 4; пров. Калиновий, буд. №№ 4, 3, 6, 5, 7, 8, 2; 64 земельних ділянок, що знаходяться за адресами: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, в тому числі, по вул. Джерельна; Київська область, Васильківський район, с. Рославичі; м. Львів, вул. Джерельна, 28-28а; нежитлової будівлі, призначеної для розміщення офісів, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Джерельна, 38 (пункт 1 договору).

Продаж здійснений на підставі протоколу аукціону з продажу майна банкрута від 10.08.2015 №2015/09, що був проведений ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум", за ціною - 11 496 111,82 грн без ПДВ, які покупець повністю сплатив продавцю на підставі цього договору (пункт 2 договору).

Також на виконання вищевказаного договору від 10.08.2015 №1 ТОВ "Будівельна українська спілка" та ТОВ "Ріел естейт компані" склали акти від 07.10.2017 №39-з та від 07.10.2017 №41-з про передавання права власності на куплене нерухоме майно, а саме:

земельну ділянку з кадастровим номером :05:020:0050 загальною площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Джерельна, 1,

та земельну ділянку з кадастровим номером :05:020:0110 загальною площею 2,8321 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Джерельна, 1, відповідно.

В подальшому частину майна, придбаного на аукціоні, ТОВ "Ріел естейт компані" відчужило на користь ТОВ "Рулл".

Згідно з інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.09.2019 № 182074205 та № 182070503 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені наступні записи:

- 10.07.2014 про реєстрацію права власності ТОВ "Будівельна українська спілка" на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:020:0050 та :05:020:0110;

- 09.10.2017 про реєстрацію права власності ТОВ "Ріел естейт компані" на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:020:0050 та :05:020:0110;

- 14.05.2018 про реєстрацію права власності ТОВ "Рулл" на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:020:0050 та :05:020:0110.

24.10.2019 між ТОВ "Рулл" (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А. 24.10.2019 та зареєстрований в реєстрі за №3759.

Умовами зазначеного договору передбачено наступне.

Продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :05:020:0050, загальною площею 0,12 га, що знаходиться за адресою: вул. Джерельна, 1, село Іванковичі Васильківського району Київської області (пункт 1 договору).

Земельна ділянка, що відчужується, належить продавцю на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 10.05.2018, складеного між ТОВ "Ріел естейт компані" та ТОВ "Рулл", протоколу ЗЗУ ТОВ "Ріел естейт компані" від 10.05.2018 №14 та протоколу ЗЗУ ТОВ "Рулл" від 10.05.2018 №2. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А., 14.05.2018, номер запису про право власності: 26194674, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А., 17.05.2018, індексний номер: 124321263 (пункт 2 договору).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019, виданого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А. 24.10.2019, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, не зареєстровані (пункт 3 договору).

Продаж сторонами вчинено за 10 000 грн. Гроші продавець отримав повністю - до підписання цього договору. Претензій фінансового характеру з боку продавця до покупця немає (пункт 4 договору).

Право власності у покупця на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Цивільні права та обов`язки у сторін виникають з моменту нотаріального посвідчення договору та його реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 13).

Також, 24.10.2019 між ТОВ "Рулл" (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А. 24.10.2019 та зареєстрований в реєстрі за №3760.

Умовами зазначеного договору передбачено наступне.

Продавець продав, а покупець купив земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер :05:020:0110, загальною площею 2,8321 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1 договору).

Земельна ділянка, що відчужується, належить продавцю на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 10.05.2018, складеного між ТОВ "Ріел естейт компані" та ТОВ "Рулл", протоколу ЗЗУ ТОВ "Ріел естейт компані" від 10.05.2018 №14 та протоколу ЗЗУ ТОВ "Рулл" від 10.05.2018 № 2. Право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А., 14.05.2018, номер запису про право власності: 16193144, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 14, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А., 17.05.2018, індексний номер: 124309410 (пункт 2 договору).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-019, виданого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А. 24.10.2019, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, не зареєстровані (пункт 3 договору).

Продаж сторонами вчинено за 185 000 грн. Гроші продавець отримав повністю - до підписання цього договору. Претензій фінансового характеру з боку продавця до покупця немає (пункт 4 договору).

Право власності у покупця на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Цивільні права та обов`язки у сторін виникають з моменту нотаріального посвідчення договору та його реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 13).

В подальшому, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.01.202 № 294781772, зазначені вище земельні ділянки з кадастровими номерами :05:020:0050 та :05:020:0110 на підставі заяви Кінаша О.М., зареєстрованої нотаріусом 24.10.2019 за №3761, об`єднані в одну земельну ділянку з кадастровим номером :01:040:0019.

За даними, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 03.01.2019 до реєстру внесено наступні записи:

- 03.01.2019 про державну реєстрацію припинення ТОВ "Ріел естейт компані",

- 13.01.2021 про державну реєстрацію припинення ТОВ "Рулл".

Постановою Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №Б8/065-12 постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 та ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2019 у справі №Б8/065-12 скасовано; прийнято у справі №Б8/065-12 нове рішення, яким заяву АТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 25.10.2017 задоволено; визнано недійсними результати аукціону, проведеного ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум", та оформлені протоколом 10.08.2015.

16.12.2019 АТ "Державний експортно-імпортний банк України" звернулося з позовом до ТОВ "Будівельна українська спілка", арбітражного керуючого Горбача С.Ф., ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум", ТОВ "Ріел естейт компані", за участі третіх осіб: ТОВ "Маєток сервіс" та ТОВ "Сантехсервіс", про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.08.2015, укладеного між ТОВ "Будівельна українська спілка" та ТОВ "Ріел Естейт Компані", за результатами проведеного 10.08.2015 другого повторного аукціону.

17.02.2021 Господарський суд Київської області постановив ухвалу (залишену без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021) про відмову в задоволені позову.

Судові рішення мотивовані нікчемністю оспорюваного договору через недотримання вимог щодо обов`язкового нотаріального посвідчення угоди, предметом якої є земельні ділянки та нерухоме майно, внаслідок чого відсутні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору.

Постановою Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №Б8/065-12 постанова Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2021 у справі №Б8/065-12 залишені без змін.

Дійшовши висновку про те, що задоволення заяви про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута матиме наслідком визнання недійсними правочинів, укладених за результатами аукціону з продажу майна банкрута, в силу закону - відповідно до частини третьої статті 55 Закону про банкрутство, та враховуючи встановлені судами обставини щодо ухвалення Верховним Судом рішення, у формі постанови від 22.08.2019 у справі № Б8/065-12, про визнання недійсними результатів проведеного 10.08.2015 та оформленого протоколом № 2015/09 від 10.08.2015 другого повторного аукціону з продажу майна Боржника (цілісного майнового комплексу), що оформлено Договором, укладеним 10.08.2015, суд касаційної інстанції погодився із висновками судів в оскаржуваних рішеннях про нікчемність оспорюваного договору, з огляду на що також погодився із висновками судів про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання оспорюваного договору недійсним з тих підстав, що за правилами частини другої статті 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

З наведених підстав, враховуючи встановлені судами обставини щодо ухвалення Верховним Судом рішення у формі постанови від 22.08.2019 у справі №Б8/065-12 про визнання недійсними результатів проведеного 10.08.2015 та оформленого протоколом від 10.08.2015 №2015/09 другого повторного аукціону з продажу майна боржника (цілісного майнового комплексу), що оформлено договором, укладеним 10.08.2015 ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум", ТОВ "Будівельна українська спілка", ТОВ "Ріел Естейт Компані" (пункти 3.1, 3.2), суд касаційної інстанції погодився із висновками судів в оскаржуваних рішеннях про нікчемність оскаржуваного договору.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне зазначити наступне.

З 21.10.2019 введений в дію Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ)..

За змістом частин першої та другої статті 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує, зокрема, всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до ГПК України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позивач звертаючись до суду з позовною заявою самостійно визначає у ній, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 ).

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Так, у постанові від 15.06.2021 по справі №916/585/18 (916/1051/20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. При цьому зазначені норми є загальними, стосуються майна в цілому, тобто регулюють правовідносини щодо і рухомого, і нерухомого майна.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16).

У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна у власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів (постанова Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №911/3034/15 (911/3692/20).

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).

Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає законність і добросовісність такого набуття.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного - лише в передбачених законом випадках, а саме відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України.

Володілець визнається добросовісним, якщо здобуваючи річ, він не знав і не повинен був знати про те, що відчужувач речі не має права на її відчуження. З огляду на приписи частини п`ятої статті 12 ЦК України, добросовісність набувача майна презюмується. У випадку, якщо володілець речі знав чи повинен був знати, що здобуває річ в особи, яка не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Для визнання набувача недобросовісним потрібне встановлення наміру чи грубої необережності, що встановлюється, виходячи із презумпції добросовісності набувача (постанова Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 911/3312/17).

Відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №Б8/065-12 постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2019 та ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2019 у справі №Б8/065-12 скасовано; прийнято у справі №Б8/065-12 нове рішення, яким заяву АТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 25.10.2017 задоволено; визнано недійсними результати аукціону, проведеного ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум" та оформлені протоколом 10.08.2015.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд приймає до уваги доводи ліквідатора позивача, що спрямовані на доведення обставин відсутності волі власника.

У зв`язку зі встановленням відсутності волевиявлення та необхідного вираження волі позивача - власника спірного майна доведеним є факт належності права власності позивачу та вибуття цього майна з його володіння у протиправний спосіб.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння позивача не з його волі, а відповідач не визнає його право власності.

Отже, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

З огляду на викладене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності порушених прав ТОВ "Будівельна українська спілка" та правових підстав для звернення до суду із позовом, що розглядається.

Щодо добросовісності/недобросовісності відповідача як набувача спірного майна та пропорційності втручання в його право на мирне володіння майном колегія суддів зазначає наступне.

В постанові від 02.11.2021 у справі №925/1351/19 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі №669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19).

Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17 (провадження №12-127гс19, пункти 37, 38), від 01.04.2020 у справі №610/1030/18 (провадження №14-436цс19, пункти 46.1, 46.2), від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (провадження №12-44гс20, пункти 7.15, 7.16).

У цій справі судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які свідчать про недобросовісність відповідача, натомість його добросовісність не ставиться під сумнів з огляду на те, що станом на момент укладення 24.10.2019 між ТОВ "Рулл" та ОСОБА_2 договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, який містив відомості про реєстрацію права власності ТОВ "Рулл" на вказані земельні ділянки та не містив відомостей про наявність обтяжень щодо цього майна.

Відтак, відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

Станом на дату укладення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок відповідач не був учасником справи №Б8/065-12 про банкрутство ТОВ "Будівельна українська спілка" та розглянутого у зазначеній справі спору за заявою АТ "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна АТ "Державний експортно-імпортний банк України", що відбулися 10.08.2015. Будь-які заходи забезпечення щодо спірного майна не вживались.

Також матеріали справи не місять відомостей про те, що відповідачу станом на той час було відомо про наявність справи №Б8/065-12, а також спорів, які розглядалися у зазначеній справі, та про результати їх розгляду.

Відомості про наявність зв`язків між відповідачем та ліквідатором ТОВ "Будівельна українська спілка" або інші докази, які прямо чи опосередковано свідчать про те, що відповідач був обізнаний або міг бути обізнаний щодо обставин незаконного вибуття спірного майна із володіння ТОВ "Будівельна українська спілка", в матеріалах справи відсутні.

Також, при вирішенні питання щодо добросовісності відповідача підлягає урахуванню та обставина, що позовні вимоги про оскарження аукціону з продажу майна ТОВ "Будівельна українська спілка" розглядалися судами неодноразово.

Так. ухвалою Господарського суду Київської області від 31.03.2016 у справі №911/4106/15 відмовлено у задоволенні позову ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" до ТОВ "Будівельна українська спілка", арбітражного керуючого Горбача С.Ф., ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум" та ТОВ "Ріел естейт компані" про визнання недійсними результатів проведеного ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум" 10.08.2015 аукціону з продажу майна ТОВ "Будівельна українська спілка" в межах справи про банкрутство №Б8/065-12.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 вказана ухвала Господарського суду Київської області від 31.03.2016 у справі №911/4106/15 залишена без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що підготовка, проведення аукціону та оформлення кінцевих результатів аукціону здійснені у відповідності до норм чинного законодавства, з дотриманням норм Закону про банкрутство, що регулюють означені питання; порушень, які входять до предмету доказування недійсності результатів аукціону, господарськими судами попередніх інстанцій не встановлено.

При цьому судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" 10.02.2015 надало згоду ліквідатору ТОВ "Будівельна українська спілка" арбітражному керуючому Горбачу С.Ф. на продаж цілісного майнового комплексу боржника, до складу якого входить майно, що перебуває в іпотеці ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", за загальною початковою вартістю, яка дорівнює сукупно вимогам кредиторів (за Реєстром вимог кредиторів, затвердженого у справі №Б8/065-12) та становить 449 066 862,71 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.06.2016 вказані вище постанова Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 та ухвала Господарського суду Київської області від 31.03.2016 у справі №911/4106/15 залишені без змін.

Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2017 скасовані постанова Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 та ухвала господарського суду Київської від 18.01.2017 по справі №Б8/065-12; провадження за заявою ТОВ "Сантехсервіс" від 05.08.2016 про визнання результатів проведеного ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум" 10.08.2015 аукціону з продажу майна ТОВ "Будівельна українська спілка" недійсним у межах справи про банкрутство №Б8/065-12 припинено.

Вказана постанова мотивована тим, що наявність ознак тотожності спорів у справах №911/4106/15 та №Б8/065-12 свідчить про наявність підстав для припинення провадження за заявою ТОВ "Сантехсервіс" про визнання результатів проведеного ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум" 10.08.2015 аукціону з продажу майна ТОВ "Будівельна українська спілка" недійсним у справі про банкрутство №Б8/065-12, з огляду на те, що господарський суд у справі №911/4106/15 вже вирішив спір про визнання недійсними результатів цього аукціону, а ухвала суду від 31.03.2016 у справі № 911/4106/15 є чинною, залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 22.06.2016.

Отже, на момент придбання ОСОБА_1 спірного майна за договорами купівлі-продажу від 24.10.2019, склалися обставини, за яких були чинними як вказані вище судові рішення, так і постанова Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №Б8/065-12, якою задоволено заяву АТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 25.10.2017 та визнано недійсними результати аукціону, проведеного ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум", та оформленого протоколом 10.08.2015.

Пізніше, 17.02.2021 Господарський суд Київської області постановив ухвалу (залишену без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021) про відмову в задоволені позову АТ "Державний експортно-імпортний банк України" до ТОВ "Будівельна українська спілка", арбітражного керуючого Горбача С.Ф., ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум", ТОВ "Ріел естейт компані", за участі третіх осіб: ТОВ "Маєток сервіс" та ТОВ "Сантехсервіс", про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.08.2015, укладеного між ТОВ "Будівельна українська спілка" та ТОВ "Ріел Естейт Компані", за результатами проведеного 10.08.2015 другого повторного аукціону.

Постановою Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №Б8/065-12 постанова Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 17.02.2021 у справі №Б8/065-12 залишені без змін.

У вказаній постанові, дійшовши висновку про те, що задоволення заяви про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута матиме наслідком визнання недійсними правочинів, укладених за результатами аукціону з продажу майна банкрута, в силу закону - відповідно до частини третьої статті 55 Закону про банкрутство, та враховуючи встановлені судами обставини щодо ухвалення Верховним Судом рішення, у формі постанови від 22.08.2019 у справі №Б8/065-12, про визнання недійсними результатів проведеного 10.08.2015 та оформленого протоколом № 2015/09 від 10.08.2015 другого повторного аукціону з продажу майна боржника (цілісного майнового комплексу), що оформлено договором, укладеним 10.08.2015, суд касаційної інстанції погодився із висновками судів в оскаржуваних рішеннях про нікчемність оспорюваного договору, з огляду на що також погодився із висновками судів про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання оспорюваного договору недійсним з тих підстав, що за правилами частини другої статті 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Колегія суддів враховує, що раніше при прийнятті постанови від 27.09.2018 у справі №Б8/065-12 за вищевказаною заявою АТ "Державний експортно-імпортний банк України" від 25.10.2017 про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна ТОВ "Будівельна українська спілка" Верховний Суд виходив з тих обставин, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що заявлена кредитором вимога про визнання результатів проведеного ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум" 10.08.2015 аукціону з продажу майна ТОВ "Будівельна українська спілка" недійсними у справі про банкрутство №Б8/065-12 стосується вже вирішеного судом спору між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих самих підстав, що у справі №911/4106/15, констатувавши, що в даному випадку позивач обрав інші підстави для визнання недійсним спірного аукціону, що вимагає їх належного розгляду.

Наведеним спростовуються доводи скаржника про недотримання при розгляді даної справи принципу правової визначеності.

Разом з тим, з урахуванням встановлених обставин справи, було б надмірним очікувати від відповідача, навіть при всій його обачності, спроможності самостійно встановити на момент придбання спірного майна нікчемність договорів, пов`язаних з відчуженням спірного майна, про що він і зазначає в апеляційній скарзі.

З наведених підстав колегія суддів не ставить під сумнів добросовісність відповідача та вважає необґрунтованим протилежний висновок суду першої інстанції, мотивований тим, що укладаючи договори купівлі-продажу земельних ділянок від 24.10.2019, відповідач не вжив достатніх заходів, не проявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Щодо висновків суду першої інстанції, за змістом яких суперечливі умови договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 24.10.2019, укладених між ТОВ "Рулл" та ОСОБА_1 , не слід розцінювати як домовленість сторін (у відповідності до положень частини третьої статті 631 ЦК України) про те, що положення цих договорів про здійснення покупцем розрахунків до підписання договорів мають зворотну силу, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено, згідно з пунктом 4 договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 24.10.2019, сторони погодили, що гроші продавець отримав повністю - до підписання цього договору, та претензій фінансового характеру до покупця не має.

Відповідно до пункту 8 вказаних договорів, продавець має право вимагати від покупця сплати передбаченої цим договором ціни продажу земельної ділянки.

Також, згідно з пунктом 13 вказаних договорів, сторони дійшли згоди з приводу того, що право власності у покупця на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права; цивільні права та обов`язки у сторін виникають з моменту нотаріального посвідчення договору та його реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Аналізуючи вищевикладені умови договорів купівлі-продажу, колегія суддів враховує те, що матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем зобов`язань за цими договорами (в тому числі щодо оплати вартості придбаних земельних ділянок), доказів невизнання ТОВ "Рулл" факту здійснення оплати за цими договорами або наявності спорів про розірвання цих договорів та про тлумачення договірних умов, обумовлених існуванням між сторонами розбіжностей у тлумаченні викладених положень договорів.

Також підлягає урахуванню те, що під час розгляду справи не встановлено, що відповідач є стороною, яка підготувала як проект договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 24.10.2019, так і вищевикладених умов цих договорів, у зв`язку з чим тлумачення умов цих договорів має здійснюватися судом на користь відповідача.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, а також того, що учасники справи, яка розглядається, не заперечують виконання сторонами умов вказаних договорів купівлі-продажу від 24.10.2019, колегія суддів вважає встановленою обставину щодо належного виконання відповідачем зобов`язань за договорами купівлі-продажу від 24.10.2019, в тому числі зобов`язання щодо здійснення оплати вартості спірних земельних ділянок в повному обсязі та у відповідності до пункту 4 цих договорів.

Суд першої інстанції дійшов протилежного висновку, оскільки в межах повноважень, наданих ст. 86 ГПК України, не з`ясував вищевикладені обставини справи, а також не надав учасникам справи можливості спростувати або підтвердити обставину щодо здійснення відповідачем оплати вартості спірних земельних ділянок.

З наведених підстав, вирішуючи даний спір в межах справи про банкрутство на підставі встановлених обставин справи, колегія суддів виходить з того, що відповідач є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув спірне майно, оплативши вартість цього майна відповідно до умов вказаних вище договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок від 24.10.2019.

Втім, наведене не змінює факту незаконного вибуття спірного майна з власності позивача та, з огляду на приписи ч. 3 ст. 388 ЦК України, не впливає на право останнього витребувати це майно.

При вирішенні питання щодо співмірності втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном, з урахуванням встановлених судом обставин - набуття у власність відповідачем спірного майна, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, яким не встановлено порушення у межах цієї справи частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, оскільки втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном за заявленими позивачем вимогами є законним заходом, який переслідує як особистий інтерес позивача, спрямований на захист його порушеного права власності на майно та досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимальне та справедливе задоволення вимог кредиторів, так і суспільний інтерес, спрямований на утвердження у країні суспільного правопорядку щодо недопустимості незаконного позбавлення осіб їх прав власності на майно, і є пропорційним переслідуваним таким втручанням цілям.

З огляду на викладене вище колегія суддів доходить висновку про те, що у відповідача виникло право на витребування спірних земельних ділянок від відповідача на підставі пункту третього частини першої статті 388 ЦК України.

Водночас, судом апеляційної інстанції враховується те, що відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності.

Як встановлено, продаж спірного майна позивача відбувся 10.08.2015; із позовною заявою, яка розглядається у даній справі, позивач звернувся 19.01.2022; із заявою про застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі, відповідач звернувся до суду першої інстанції 08.08.2022 та 15.08.2022, виклавши відповідну заяву в письмових поясненнях у даній справі та відзиві на позов відповідно.

Розглядаючи заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогами про витребування у нього спірного майна, суд першої інстанції дійшов висновку про поважність, в даному випадку, причин пропуску позивачем строку звернення до суду, з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №904/3405/19 (провадження N 12-50гс20), та з огляду на тривалий судовий розгляд спорів щодо визнання результатів аукціону з продажу майна банкрута - ТОВ "Будівельна українська спілка", в тому числі спірного майна, недійсними, а саме: з 2016 по 2019, а також звернення позивача до господарського суду з позовною заявою у цій справі в межах незначного проміжку часу після встановлення обставин - недійсності результатів аукціону з продажу майна боржника і, як наслідок, наявності для позивача підстав вважати, що його права можуть бути захищені в цьому судовому провадженні.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Продаж спірного майна відбувся 10.08.2015, відтак строк позовної давності для вимог про витребування спірного майна слід обчислювати з 11.08.2015, тобто з дня, наступного після укладення між ТОВ "Універсальна товарна біржа "Соціум", ТОВ "Будівельна українська спілка", ТОВ "Ріел естейт компані" договору купівлі-продажу майнового комплексу №1 за результатом проведеного 10.08.2015 аукціону з продажу майна ТОВ "Будівельна українська спілка".

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 26.11.2019 у справі №914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №711/802/17 та від 06.06.2018 у справі №520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Отже, початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу, а не з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно. Аналогічний висновок наведено також в постанові Верховного Суду від 26.07.2022 у справі № 44/459-б (910/12841/20).

Відповідно до частини першої статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 11.08.2018 був вихідним днем (субота).

Тому строк позовної давності для витребування спірного майна сплив 13.08.2018.

Позов у цій справі ліквідатор ТОВ "Будівельна українська спілка" подав 19.01.2022, тобто зі значним спливом трирічного строку позовної давності, встановленого для віндикаційних позовів.

Відповідно до частини п`ятої статті 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру" механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої статті 267 ЦК України, викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012. Відповідно до вказаної позиції Верховного Суду, суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності умов: по-перше, особа (позивач) наведе поважні, на її думку, причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надасть суду докази, що підтверджують існування цих обставин (стаття 74 ГПК України); по-друге, суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановить їх існування та дійде висновку про їх об`єктивний характер, і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права. За відсутності будь-якої з наведених умов, суд не має права визнавати існування поважних причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, надавати у зв`язку з цим особі (позивачу) судовий захист порушеного права та задовольняти відповідні вимоги. Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права.

Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому розв`язання цього питання покладається безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає справу по суті заявлених вимог з урахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих доказів.

Також, колегія суддів враховує висновок Верховного Суду щодо застосування частини п`ятої статті 267 ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012, згідно з яким у спорі, що вирішується у справі про банкрутство, обставини порушення провадження у справі про банкрутство та призначення арбітражного керуючого самі по собі (за відсутності інших обставин) не можуть розглядатись судами як виключення, що вказують на їх винятковий характер, свідчити про об`єктивність перешкоди для заявника звернутись за захистом порушеного права у межах позовної давності, а відповідно і бути поважною причиною (причинами) пропуску цього строку.

До того ж, відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

Порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням.

Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Таким чином, встановлена судом першої інстанції обставина щодо тривалого судового розгляду спорів щодо визнання результатів аукціону з продажу майна банкрута - ТОВ "Будівельна українська спілка", в тому числі спірного майна, недійсними, не може розглядатися судом як виключення, що вказує на винятковий характер цієї обставини та не свідчать, на думку колегії, про існування об`єктивної перешкоди для позивача звернутись за захистом порушеного права у межах строку позовної давності, а відповідно не є поважною причиною пропуску цього строку.

Інших обставин, що унеможливлювали звернення з позовом у межах строків позовної давності та підтверджують поважність причин пропущення строку позовної давності, позивач не зазначив, а суд не встановив.

До того ж, як убачається з матеріалів справи, клопотання про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності позивач до суду не подав.

З наведених підстав, з урахуванням тої обставини, що перебіг позовної давності за позовними вимогами, які є предметом розгляду по даній справі, не зупинявся і не переривався до його закінчення - 13.08.2018, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність обставин, які свідчать про наявність у позивача поважних причин для пропуску строку звернення до суду з позовом у даній справі.

Отже, відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

За наведених мотивів позов ТОВ "Будівельна українська спілка" не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкових висновків про поважність, в даному випадку, причин пропуску позивачем строку звернення до суду та наявність підстав для задоволення позову.

Доводи, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, з урахуванням мотивів цієї постанови, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду апеляційної інстанції та не впливають на результат розгляду справи.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, судом апеляційної інстанції надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №Б8/065-12 (911/229/22) - скасуванню внаслідок порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного судового рішення.

Судовий збір, сплачений у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, покладається на позивача.

Додаткове рішення суду першої інстанції про розподіл судових витрат має похідний характер від рішення суду першої інстанції по суті спору, відповідно, самостійною та достатньою підставою для його (додаткового рішення) скасування є скасування рішення суду першої інстанції по суті спору.

Керуючись ст.ст. 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Господарського суду Київської області від 05.10.2022 у справі №Б8/065-12 (911/229/22) скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна українська спілка".

Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 26.10.2022 у справі №Б8/065-12 (911/229/22) скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна українська спілка" про прийняття додаткового рішення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 22.03.2023.

Головуючий суддя Л.Л. Гарник

Судді Б.М. Поляков

В.О. Пантелієнко