РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2023Справа № 910/6648/22
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б)
доАкціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33)
третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Воскресенська, 46, приміщення 54).
третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
простягнення 8 600 грн 00 коп.
Представники сторін
від позивача: не з`явились
від відповідача: не з`явились
від третьої особи-1: не з`явились
від третьої особи-2: не з`явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.07.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" з вимогами до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" про стягнення 8 600 грн 00 коп. заборгованості за завдану майнову шкоду.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскільки відповідачем не було здійснено відрахувань із доходів боржника - ОСОБА_1 на користь позивача на виконання постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 65636086 від 07.06.2021, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача суму всіх нездійснених відповідачем відрахувань із заробітної плати боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2022, на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву залишено без руху.

19.08.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на підтвердження усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2022 відкрито провадження у справі № 910/6648/22 та прийнято позовну заяву до розгляду, справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.10.2022.

26.09.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві надійшла інформація.

28.09.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про прийняття заочного рішення.

03.10.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив.

03.10.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи-2 надійшло клопотання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2022 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про оголошення перерви в підготовчому засіданні на 03.11.2022.

12.10.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Підготовче засідання призначене на 03.11.2022 не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Н.Плотницької на лікарняному

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2022 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про призначення судового засідання на 01.12.2022.

01.12.2022 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Підготовче засідання, призначене на 01.12.2022, не відбулося

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.2022 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про призначення судового засідання на 16.01.2023.

11.01.2023 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 суд, в порядку статті 120 Господарського процесуального кодексу України, повідомив учасників судового процесу про призначення судового засідання на 30.01.2022.

У підготовчому засіданні 30.01.2023 суд протокольною ухвалою постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.02.2023.

08.02.2023 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Представники сторін та третіх осіб в судове засідання 13.02.2023 не з`явились про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 13.02.2023 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як встановлено судом за матеріалами справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни перебуває виконавче провадження № 65636086 з примусового виконання виконавчого листа (дублікат) № 2-9108/10 виданого 22.12.2020 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська на підставі рішення №2-9108/10 від 18.10.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" коштів у сумі 66 405 грн 74 коп.

Відповідно до частини 1, 2 статті 68 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина 3 статті 68 Закону України "Про виконавче провадження").

07.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною, в рамках виконавчого провадження №65636086, при примусовому виконанні виконавчого листа (дублікат) №2-9108/10 виданого 22.12.2020, було винесено та направлено, для виконання, за місцем роботи ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Поряд з цим, згідно з наданою відповіддю Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві №26000704-7/119723 від 21.09.2022 на запит про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, останнім місцем роботи громадянки ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , є Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО", ідентифікаційний номер 162 85602 .

Відповідно до статті 69 Закону України "Про виконавче провадження" підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Так, на підставі постанови № 65636086 від 07.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною було звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО", та постановлено здійснювати відрахування у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 66 405 грн 74 коп. із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства за наступними реквізитами: одержувач - приватний виконавець Русецька Оксана Олександрівна, НОМЕР_3, МФО 305299, ЄДРПОУ/ДРФО НОМЕР_2 , в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 46 оф. 54.

Крім того, на підставі зазначеної постанови зобов`язано Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО" здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховувати кошти у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення; зобов`язано Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО" щомісячно надсилати виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

У зв`язку з тим, що відповідач на виконання постанови № 65636086 від 07.06.2021 здійснювати відрахування із доходів боржника ОСОБА_1 не розпочав, жодного платежу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" не здійснив та інформації про розмір виплачуваних боржнику доходів не надав, позивач, виходячи із припущень, що розмір заробітної плати боржника не може бути нижчим розміру мінімальної заробітної плати та становить 6 000 грн 00 коп., здійснив розрахунок заборгованості Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" за відрахуваннями за період з 01.07.2021 по 31.01.2022, відповідно до якого сума боргу відповідача за усіма відрахуваннями становить 8 600 грн 00 коп.

При цьому позивач при визначені щомісячного розміру відрахування із заробітної плати боржника виходив з положень статті 70 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої розмір стягнення за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості має складати 20% заробітку.

З урахуванням наведеного, на переконання позивача, відповідач зобов`язаний здійснювати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" щомісячні відрахування за період 7 місяців становлять загальну суму 8 600 грн 00 коп.

Таким чином, посилаючись на протиправне невиконання відповідачем постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою Оксаною Олександрівною від 07.06.2021 у виконавчому провадженні № 65636086 про відрахування з доходів боржника ОСОБА_1 на користь позивача (стягувача) в рахунок погашення боргу у загальному розмірі 66 405 грн 74 коп. за виконавчим листом (дублікат) № 2-9108/10, виданим 22.12.2020 Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" збитків у розмірі 8 600,00 грн. за період з 01.07.2021 по 31.01.2022 на підставі статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 статті 129 Конституції України, статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

В силу приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно з частиною 3 статті 147 Господарського кодексу України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 910/23120/16, згідно з частинами 2 та 3 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, у тому числі, відшкодуванням збитків.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 Цивільного кодексу України). Зобов`язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, належать до позадоговірних зобов`язань, у яких їхні суб`єкти - кредитор (потерпілий) та боржник (завдавач шкоди), не перебувають у договірних відносинах.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання не договірної шкоди передбачено статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній або юридичній особі, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відповідальності, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкодою, у розумінні статті 1166 Цивільного кодексу України, є матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права. Шкода є певною мірою відповідальності, грошовим виміром якої є розмір заподіяних збитків, що, за загальним правилом, відшкодовується у повному обсязі.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

На переконання позивача, у спірних правовідносинах зобов`язаною особою є саме відповідач - Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО", яка перебуває з боржником - ОСОБА_1 у трудових відносинах та виплачує останньому заробітну плату, та на яку покладається обов`язок відшкодування позивачу шкоди, завданої внаслідок дій її працівника, а отже згідно статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України відповідачем підлягають відшкодуванню збитки в сумі 8 600 грн 00 коп. як такі, що відповідач зобов`язаний був перераховувати щомісячно на користь позивача.

За приписами частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Крім загальних підстав, необхідних для виникнення деліктної відповідальності за даною нормою необхідні спеціальні обов`язкові підстави, а саме виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків, виконання підрядником завдання замовника або здійснення підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Тобто, спеціальним деліктом є завдання шкоди працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, який має особливості механізму завдання шкоди та умов виникнення деліктного зобов`язання, що виокремлюють його від загальних умов настання відповідальності.

Покладення обов`язку відшкодувати шкоду на юридичну або фізичну особу пояснюється тим, що працівник у даному випадку юридично втілює його волю. Отже, юридична або фізична особа реалізує свою цивільну правосуб`єктність, зокрема, деліктоздатність, через дії працівників. Отже, дії працівників юридично сприймаються як дії самої юридичної або фізичної особи.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття:

а) перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"),

б) завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.03.2018 у справі № 911/2589/17 та від 27.04.2018 у справі № 910/9029/17 та в постановах Вищого господарського суду України від 04.04.2017 у справі № 904/8646/16 та від 16.02.2016 у справі №910/13767/15.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Вказані положення наведені в правовій позиції Верховного суду України у справі № 6-933цс16 від 21.09.2016.

Як зазначено судом вище, згідно постанови приватного виконавця Русецької Оксани Олександрівни від 07.06.2021 та відповіді Пенсійного фонду України №26000704-7/119723 від 21.09.2022, що боржник за виконавчим провадженням № 65636086 - громадянка ОСОБА_1 дійсно перебуває у трудових відносинах з Акціонерним товариством "Страхова компанія "ІНГО", яка є особою, що виплачує боржнику заробітну плату.

Разом з цим судом встановлено, що заборгованість боржника ОСОБА_1 у загальній сумі 66 405 грн 74 коп. за виконавчим листом (дублікат) Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська № 2-9108/10 від 22.12.2020, яка стягується на користь позивача (стягувача) за виконавчим провадженням № 65636086, виникла за договору про надання споживчого кредиту від 24.10.2006 № 650-А-024-В6, укладеним між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" на підставі договору про відступлення права вимоги.

Тобто, вказана заборгованість боржника у загальній сумі 66 405 грн 74 коп. є його власним боргом перед позивачем з приводу невиконання цивільно-правового зобов`язання, та не є шкодою, завданою діями громадянки ОСОБА_1 у зв`язку з виконанням ним своїх трудових (службових) обов`язків у Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО".

При цьому судом враховано, що згідно з частинами першою та другою статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В свою чергу, встановлюючи фактичні обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд зазначає, що у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи "Щодо якості судових рішень" міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Принцип змагальності необхідно розглядати як основоположний компонент концепції "справедливого судового розгляду" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та принцип ефективної участі.

Пункт 4 статті 129 Конституції України змагальність сторін прямо пов`язує зі свободою в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Наразі, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за таким підходом сама концепція змагальності втрачає сенс.

Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтею 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, позивачем не надано суду належних, достатніх і допустимих доказів того, що заборгованість гр. ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" у загальній сумі 66 405 грн 74 коп., стягнення частини якої у розмірі 8 600 грн 00 коп. з Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО" є предметом даного позову, є шкодою, завданою боржником внаслідок та під час виконання ним як працівником своїх трудових обов`язків у Акціонерного товариства "Страхова компанія "ІНГО", а тому суд приходить до висновку про відсутність передбачених статтею 1172 Цивільного кодексу України підстав для покладення на відповідача відповідальності за борги працівника, які виникли внаслідок невиконання ним своїх цивільно-правових зобов`язань за кредитним договором.

При цьому суд зазначає про те, що стягнення заборгованості боржника ОСОБА_1 користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" у загальній сумі 66 405 грн 74 коп. за виконавчим листом (дублікат) Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська № 2-9108/10 від 22.12.2020 може здійснюватися виключно в межах відкритого виконавчого провадження № 65636086 у порядок та спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження".

За таких обставин та враховуючи те, що предметом позову фактично є стягнення щомісячних відрахувань від заробітку боржника у сумі 8 600 грн 00 коп. за період з 01.07.2021 по 31.01.2022, суд вважає безпідставним та не доведеним право позивача (стягувача) на звернення до відповідача як до особи, яка виплачує боржнику відповідну заробітну плату, з позовом про відшкодування шкоди (збитків) у наведеній сумі поза межами виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що позивач дійшов помилкового висновку про те, що у спірних правовідносинах на Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО" як на особу, що виплачує боржнику заробітну плату, покладається обов`язок відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" шкоди в розмірі 8 600 грн 00 коп. внаслідок невиконання відповідачем постанови приватного виконавця від 07.06.2021, та невірно застосував норми матеріального права, зокрема, статтю 1172 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене, оскільки позивач не довів в розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову повністю з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, статтею 123, статтею 129, статтями 232-233, статтями 237- 238, статтями 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено: 15.03.2023

Суддя Н. Плотницька