ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

24.03.2023 р. Справа№914/3403/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Долінської О.З.,

розглянувши матеріали заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочівагробуд", м. Золочів Львівської області

про вжиття заходів забезпечення позову за вх. № 1205/23 від 23.03.2023 р.

у справі № 914/3403/22

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочівагробуд", м. Золочів Львівської області

до відповідача: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Львів

про визнання недійсним рішення Західного міжобласного відділення відділення Антимонопольного комітету України від 20 жовтня 2022 року № 63/42-р/к у справі № 63/1-01-75-2019

Без виклику учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочівагробуд" до відповідача: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення Західного міжобласного відділення відділення Антимонопольного комітету України від 20 жовтня 2022 року № 63/42-р/к у справі № 63/1-01-75-2019

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2022 р., справу № 914/3403/22 розподілено для розгляду судді Долінській О.З.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.01.2023 р., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Рух справи та причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

23.03.2023 р. представником позивача подано на адресу суду в систему «Електронний суд» заяву про забезпечення позову у даній справі за вх. № 1205/23.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.03.2023 р., заяву ТзОВ "Золочівагробуд" про забезпечення позову за вх. № 1205/23 від 23.03.2023 р., передано на розгляд судді Долінській О.З.

Згідно з ч.2 ст.136 ГПК України, забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 138 ГПК України, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

У поданій заяві за вх. № 1205/23 від 23.03.2023 р., ТзОВ "Золочівагробуд" просить суд вжити заходів до забезпечення позову, а саме: зупинити дію рішення Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20 жовтня 2022 року № 63/42-р/к у справі № 63/1-01-75-2019 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу в частині, що стосується Товариства з обмеженою відповідальністю «Золочівагробуд» (87000, м. Золочів, вул. Вокзальна, 28а; ) до набрання рішенням суду законної сили.

Згідно ч.1 ст.140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву ТзОВ "Золочівагробуд" про вжиття заходів забезпечення позову за вх. № 1205/23 від 23.03.2023 р., суд дійшов висновку про повернення її заявнику, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Як доказ сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, заявником долучено платіжне доручення № 4226 від 23.03.2023 р. на суму 1 342,00 грн.

Із вказаного платіжного доручення № 4226 від 23.03.2023 р. на суму 1 342,00 грн. вбачається, що у Призначенні платежу зазначено *;101;03585082; Судовий збір за позовом ТзОВ "Золочівагробуд", Господарський суд Львівської області.

У вказаному платіжному дорученні не зазначено, що судовий збір сплачено саме за подання заяви про забезпечення позову, адже у призначенні платежу зазначено: Судовий збір за позовом.

Верховний Суд у постанові від 13.02.2020 у справі № 910/4557/18 вказав, що відповідно до ч.ч.1, 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу Інтернет у режимі реального часу (ч. 1 ст. 6 згаданого Закону). Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Положеннями Інструкції встановлено вимоги про заповнення розрахункових документів. Відповідно до п. 3.1 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладено в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, який обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Згідно з додатками 2, 8 до Інструкції одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу", який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції. Положеннями п. 3.8. Інструкції визначено, що реквізит Призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, які зазначено в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №914/1542/17, від 16.01.2019 у справі №905/1057/18, від 10.05.2018 у справі №613/372/16-ц, та ухвалах Верховного Суду від 26.03.2018 у справі №907/892/15, від 16.04.2018 у справі №922/3137/17, від 20.04.2018 у справі №910/12031/17, від 21.02.2019 у справі №910/8880/18.

Відтак, неможливо достеменно встановити, що судовий збір сплачено саме за розгляд заяви про забезпечення позову, і відповідно, прийняти долучене платіжне доручення, як доказ, що підтверджує сплату заявником судового збору у встановленому порядку за розгляд заяви про забезпечення позову.

Отже, з огляду на викладене, в контексті даних обставин справи, додане до заяви про забезпечення позову, платіжне доручення № 4226 від 23.03.2023 р. на суму 1 342,00 грн. не є належним доказом сплати судового збору за подання даної заяви про забезпечення позову (за вх. №1205/23 від 23.03.2023 р.), у встановлених порядку.

Відтак, заявник не дотримався зазначених вище вимог Закону і ТзОВ "Золочівагробуд" не долучено доказів сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у встановленому порядку.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Господарський процесуальний кодекс України (в редакції з 15.12.2017) запровадив чимало нових процесуальних інститутів, які покликані удосконалити правове регулювання процесуальних відносин, збалансувати права учасників судового процесу та унеможливити зловживання процесуальними правами. До таких нових категорій належить зустрічне забезпечення.

Законодавець, урівноважуючи можливості реалізації та захисту прав сторін, на підставі принципу диспозитивності, зобов`язав особу, яка бажає забезпечити позов, запропонувати власний спосіб зустрічного забезпечення. Так, Господарський процесуальний кодекс України у пункті 6 частини 1 статті 139 встановлює, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Зазначене вище положення закону є імперативним та не допускає подвійного тлумачення.

Натомість позивач не подав пропозицій щодо зустрічного забезпечення у поданій заяві про забезпечення позову за вх. №1205/23 від 23.03.2023 р.

З приводу зазначеного необхідно наголосити, що саме суд, а не позивач, визначає вірогідність завдання відповідачу збитків у зв`язку з забезпеченням позову. Зокрема, згідно з положеннями частин 1, 3 та 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Підсумовуючи зазначене, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення обов`язково повинні міститися у заяві про забезпечення позову на підставі пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України. Водночас, питання щодо застосування чи незастосування таких пропозиції щодо зустрічного забезпечення, вирішується судом, на підставі положень статті 141 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, вказана вище заява ТзОВ "Золочівагробуд" про забезпечення позову, подана без дотримання вимог ст. 139 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 7 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочівагробуд" про забезпечення позову за вх. №1205/23 від 23.03.2023 р., підлягає поверненню.

Керуючись статтями 139, 140, 141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочівагробуд" про забезпечення позову за вх. №1205/23 від 23.03.2023 р. повернути заявнику.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до Господарського суду Львівської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - lv.arbitr.gov.ua/sud5015/.

Суддя Долінська О.З.