номер провадження справи 9/2/23
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 Справа № 908/2782/22

м.Запоріжжя Запорізької області

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА», (03151, місто Київ, вул. Молодогвардійська, буд.28-А)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ВАЖКОГО КРАНОБУДУВАННЯ», (69041, м. Запоріжжя, вул. Кияшка, буд. 16-А)

про стягнення грошових коштів,

Суддя Боєва О.С.

Без виклику сторін

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА» про стягнення з відповідача: Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ВАЖКОГО КРАНОБУДУВАННЯ» суми 32729,97 грн, з яких: 26287,87 грн - основний борг, 5824,15 грн - інфляційні втрати та 617,95 грн - 3% річних.

Підставою для звернення з позовом зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати вартості отриманого товару за договором поставки №UA04-1726-01 від 24.11.2021. Унаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання позивач, приймаючи до уваги положення ст. 625 ЦК України, нарахував також до стягнення з відповідача інфляційні втрати і 3% річних. В позові позивачем наведений попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2022 позовну заяву передано на розгляд судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 04.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2782/22, присвоєно номер провадження справи 9/2/23, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідачу встановлено строк для надання суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а саме - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі але не пізніше 27.01.2023.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні, погіршенням безпекової ситуації в місті Запоріжжі, постійними повітряними тривогами через загрозу ракетних обстрілів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України справу розглянуто 20.03.2023. За наслідками розгляду справи судом прийнято рішення.

31.01.2023 до господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, просив подовжити строк, встановлений судом для надання відзиву, оскільки ухвалу суду від 04.01.2023 відповідачем було отримано лише 26.01.2023, а ознайомлення з позовною заявою представником відповідача відбулося лише 27.01.2023. Стосовно заявлених позовних вимог висловив свої заперечення. В обґрунтування своїх заперечень посилався на невиконання позивачем умов п. 11 Договору, а саме не надання всіх товаросупровідних документів, зокрема, рахунку та сертифікату якості товару. З урахуванням зазначеного, вважає, що строк оплати отриманого товару не настав, правові підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України відсутні. На підставі п. 4 ч. 5 ст. 129 ГПК України просив відступити від загальних правил при вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на відповідача.

02.02.2023 на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання щодо поновлення процесуального строку, у якому відповідач зазначив, що у відзиві помилково заявлено клопотання про подовження строку для подання відзиву та на підставі ст.ст. 42, 119 ГПК України просив поновити строк, встановлений відповідачеві для надання відзиву.

Ухвалою суду від 07.02.2023 клопотання ПрАТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ВАЖКОГО КРАНОБУДУВАННЯ» про поновлення процесуального строку задоволено.

У відповіді на відзив позивач на спростування доводів відповідача зазначив про наступне. В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що відсутність зазначених супровідних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. У цьому випадку, з урахуванням п. 5 Договору складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла і в акті вказується, які документи відсутні. Відповідного акту ані позивачу, ані суду разом з відзивом не надавалось. Звертав увагу суду, що відправлення товару здійснено за допомогою перевізника ТОВ «Нова Пошта» і разом з відправленням товару відповідачу були надані всі товаросупровідні документи, що передбачені п. 11 Договору. Крім того, відповідач документально не підтвердив факт звернення до позивача з приводу невиконання останнім зобов`язань за договором. Зауважував, що відзив на позов підписано та подано особою на підставі довіреності без надання документів, які передбачені в ст. 56 ГПК України. У відповідності до ч.2, ч. 8 ст. 80, ч.1, ч.5 ст. 96 ГПК України позивачем надані копії двох сертифікатів якості виробника від 26.01.2022 №ЕС26687819 rev.0 на товар «Дріт ОК Tubrod 15.14 d 1,2 mm 1 6kg » в кількості 96 та 112 кілограмів, докази повторного направлення сертифікатів якості на адресу електронної пошти відповідача, паперові копії електронних доказів (електронних листів), що були направленні до відповідача. З урахуванням викладених обставин, просив суд визнати поважними причини неподання позивачем доказів у встановлений законом строк та долучити до матеріалів справи докази, що вказані в переліку додатків до цієї відповіді на відзив. Позов задовольнити в повному обсязі.

21.02.2023 на адресу суду від ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА» надійшла заява про зміну предмета позову. В заяві позивач зазначає, що 16.02.2023 відповідач сплатив позивачу суму основного боргу в розмірі 26287,87 грн, на підтвердження чого, надано копію платіжної інструкції № 348 від 16.02.2023 (проведено банком 17.02.2023). У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 7048,73 грн, з яких: 6307,63 грн інфляційні втрати (за період прострочення з березня 2022 по лютий 2023), 741,10 грн 3% річних (за період прострочення з 10.03.2022 до 15.02.2023). Стягнути з відповідача на користь позивача понесені (та ті, що мають бути сплачені) ним судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову (правничу) допомогу.

Відносно вказаної заяви позивача, суд зазначає, що за своєю правовою природою вказана заява не є заявою про зміну предмета позову, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, який в даному випадку не змінюється.

Вказаною заявою позивач фактично збільшив розмір позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат та повідомив суд про сплату відповідачем суми основного боргу.

Заява позивача не суперечить приписам ст. 46 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

У запереченнях, які отримані судом 23.02.2023, відповідач наполягав, що строк оплати, передбачений п. 14 Договору на дату подання відзиву до суду не сплинув, тобто зобов`язання щодо оплати відповідачем не порушено, тому посилання позивача на вимоги ст. 526 та ст. 625 ЦК України є некоректними у зв`язку з чим в позові має бути відмовлено. Зауважував, що позивачем не надано жодного доказу, що сертифікати якості надавалися відповідачу раніше. Отримавши сертифікати якості, які надані позивачем 10.02.2023, відповідач здійснив розрахунок за договором, незважаючи на формальне невиконання позивачем вимог п. 11 договору в повному обсязі. Також позивачем не наведено будь-яких аргументів щодо не дотримання відповідачем ч.3 ст. 80 ГПК України. Вважає доводи позивача щодо відсутності повноважень особи, яка надала відзив безпідставними з огляду на положення п.1 ч.5 ст. 12, ч.2 ст. 58 ГПК України. Просив визнати поважними причини, з яких докази не могли бути подані у встановлений строк та долучити до справи докази, що додаються до цих заперечень. Відмовити в позові повністю.

Клопотання сторін щодо визнання поважними причин ненадання суду доказів в обґрунтування своєї правової позиції судом задоволенні, додані докази долучені до матеріалів справи та прийняті судом до уваги під час надання правової оцінки.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА» (Продавець, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ВАЖКОГО КРАНОБУДУВАННЯ» (Покупець, відповідач у справі) укладено договір постачання №UA04-1726-01 (надалі Договір).

Пунктом 1 Договору встановлено, що продавець зобов`язується поставити, а Покупець сплатити і прийняти наступний товар: Дріт ОК Tubrod 15.14 d 1,2 mm 16 kg в кількості 208 кг, загальною вартістю 26287,87 грн з ПДВ.

Термін постачання товару 42 робочі дні від дати підписання цього договору з правом дострокової поставки (п. 3 Договору).

Відповідно до п. 4 якість товару, що поставляється, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, сертифікату відповідності, іншій технічній документації, що діє в Україні та підтверджується сертифікатом якості виробника, що надається Продавцем.

Пунктом 8 Договору встановлено, що товар, вказаний в Договорі, поставляється Продавцем на умовах DAP м. Запоріжжя, в редакції правил Інкотермс-2010 згідно з відвантажувальними реквізитами, вказаними в Договорі або повідомленими Покупцем додатково. Фактичний момент постачання товару визначається по даті, вказаній в транспортному документі (в залежності від виду транспорту).

Перелік товаросупровідної документації: рахунок, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, сертифікат (п. 11 Договору).

Пунктом 14 Договору узгоджено, що розрахунок за товар здійснюється впродовж 10-ти банківських днів з моменту його постачання, за умови надання Продавцем рахунку і належним чином оформленої товаросупровідної документації, передбаченої п. 11 цього Договору.

Згідно з п. 23 Договору цей договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 28 лютого 2022. Закінчення терміну дії Договору не звільняє сторони від обов`язку належним чином виконати свої зобов`язання, що з нього витікають.

Як свідчать матеріали справи позивач на виконання умов договору поставив відповідачу Дріт ОК Tubrod 15.14 d 1,2 mm 16 kg в кількості 208 кг на загальну суму 26287,87 грн, що підтверджується видатковими накладними №198 від 08.02.2022 на суму 12132,86 грн та №285 від 21.02.2022 на суму 14155,01 грн.

На оплату поставленого товару відповідачу був виставлений рахунок №2323 від 24.11.2021 на суму 26287,87 грн.

Відправлення товару разом із товаросупровідними документами, як зазначив позивач, здійснювалося за допомогою перевізника ТОВ «Нова пошта», про що свідчать реєстри відправлень від 08.02.2022 та від 21.02.2022.

Відповідно до п. 9 Договору право власності на товар, що поставляється переходить від Продавця до Покупця в день постачання Товару на склад Покупця (м. Запоріжжя, вул. Кияшка, буд. 16-А). Датою переходу права власності на товар вважається дата прибуття товару на склад покупця, вказану Покупцем в транспортному документі.

Факт отримання товару відповідачем 10.02.2022 та 23.02.2022 підтверджується інформацією з веб-сайту ТОВ «Нова пошта», розділ «Відстеження» (копія міститься в матеріалах справи).

Враховуючи умови п. 16 Договору позивач зареєстрував податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними квитанціями.

Позивач у позові зазначає, що оплата товару повинна була бути здійснена відповідачем до 09.03.2022 року (включно).

Пунктом 5 Договору встановлено, що приймання товару по кількості, якості та комплектності проводиться відповідно до Інструкцій Держарбітража СРСР №П-6 від 15.06.65 р., №П-7 від 25.04.99 р.

Пунктом 14 Інструкції П-7 від 25.04.66 встановлено, що приймання продукції за якістю та комплектністю проводиться у точній відповідності до стандартів, технічних умов, основними та особливими умовами постачання, іншими обов`язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що засвідчують якість та комплектність продукції, яка поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення якості, рахунок-фактура, специфікація тощо).

Відсутність зазначених супровідних документів або деяких із них не зупиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла і в акті вказується, які документи відсутні.

Суду відповідного акту не надано. Доказів звернення відповідача до позивача з приводу відсутності будь-яких супровідних документів на товар, що поставлявся також не надано. Відсутні в матеріалах справи докази ухилення позивача від виконання зобов`язань щодо передачі відповідачу всіх обумовлених в договорі товаросупровідних документів.

У зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати отриманого товару позивач, з метою досудового врегулювання спору, 28.07.2022 направив на його адресу вимогу №110 про необхідність погасити виниклу заборгованість у розмірі 26287,87 грн. Також відповідача було попереджено, що у разі несплати боргу протягом семи календарних днів з моменту отримання даної вимоги будуть застосовані положення ст. 625 ЦК України.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вимога була отримана відповідачем 03.08.2022.

Втім, як зазначив позивач в позовній заяві, вимога була залишена відповідачем без реагування, заборгованість не сплачена.

Зазначене стало підставою для звернення позивача з позовом до суду, за яким відкрито провадження у даній справі № 908/2782/22.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини (справа Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Як вже зазначалося судом вище, позивач на виконання умов договору №UA04-1726-01 від 24.11.2021 поставив на адресу відповідача товар загальною вартістю 26287,87 грн.

Відповідач отримання товару за вищевказаними видатковими накладними не заперечив, що є підставою для виникнення у нього обов`язку здійснити розрахунки за отриманий товар у встановлений договором строк.

Відповідно до умов договору (п. 14) розрахунки за товар здійснюються впродовж 10 банківських днів з моменту його постачання, за умови надання Продавцем рахунку і належним чином оформленої товаросупровідної документації, передбаченої п. 11 цього Договору.

Як вже зазначалось судом вище, факт отримання товару відповідачем 10.02.2022 та 23.02.2022 підтверджується інформацією з веб-сайту ТОВ «Нова пошта», розділ «Відстеження» (копія міститься в матеріалах справи).

Отже, з урахуванням положень пункту 14 договору, позивач вважає, що датою остаточного розрахунку за отриманий товар є 09.03.2022.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів невиконання позивачем обов`язку щодо передачі відповідачу всіх товаросупровідних документів. Також суду не надано доказів складання відповідачем акту про відсутність товаросупровідних документів та зобов`язання позивача вчинити певні дії (надати необхідні документи).

Таким чином матеріали справи підтверджують факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Після відкриття провадження у даній справі, позивачем були надані суду докази сплати відповідачем основного боргу в розмірі 26287,87 грн (платіжна інструкція № 348 від 16.02.2023 (проведено банком 17.02.2023), тобто сплати відповідачем основної заборгованості після звернення позивача з позовом до суду та відкриття судом провадження у справі №908/2782/22.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

На підставі викладеного, провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача суми 26287,87 грн основного боргу підлягає закриттю за відсутністю предмета спору.

Внаслідок порушення відповідачем строків оплати отриманого товару позивач, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, нарахував до стягнення з відповідача суму 741,10 грн 3% річних за період прострочення з 10.03.2022 по 15.02.2023 та суму 6307,63 грн інфляційних втрат за період прострочення з березня 2022 по лютий 2023.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Факт прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань підтверджується матеріалами справи та є доведеним.

Відтак, з огляду на те, що відповідачем неналежним чином виконано його грошове зобов`язання перед позивачем з оплати отриманого ним товару, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що його здійснено правильно, тому вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат за період прострочення з березня 2022 по лютий 2023 у розмірі 6307,63 грн судом задовольняються.

Стосовно вимоги про стягнення 3% річних, суд зазначає, що позивачем при здійснені розрахунку допущені помилки при округленні сум. Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що сума 3% річних за вказаний позивачем період (з 10.03.2022 по 15.02.2023 (342 дні)) складає 737,89 грн. З огляду на зазначене, судом задовольняються вимоги позивача в цій частині на суму 737,89 грн., в решті вимог про стягнення 3% річних судом відмовляється у зв`язку з необґрунтованістю.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, спростовуються наведеним вище та визнаються судом необґрунтованими.

На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються судом частково.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

За змістом п. 5 ч. 1 статті 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Враховуючи те, що відповідачем під час розгляду справи була сплачена сума 26287,87 основного боргу, в частині стягнення якої провадження у справі підлягає закриттю, позивачу слід повернути з Державного бюджету України суму 1956,41 судового збору (пропорційно сумі по якій провадження у справі підлягає закриттю). Вказана сума судового збору буде повернута позивачу ухвалою суду за відповідним клопотанням позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 524,35 грн. витрат зі сплати судового збору пропорційно до обґрунтовано заявленого та задоволеного розміру позовних вимог.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі № 908/2782/22 в частині вимог про стягнення суми 26287,87 грн основного боргу закрити за відсутністю предмета спору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ВАЖКОГО КРАНОБУДУВАННЯ», (69041, м. Запоріжжя, вул. Кияшка, буд. 16-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА», (03151, місто Київ, вул. Молодогвардійська, буд.28-А) суму 6307 (шість тисяч триста сім) грн 63 коп інфляційних втрат та суму 737 (сімсот тридцять сім) грн 89 коп 3% річних.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ВАЖКОГО КРАНОБУДУВАННЯ», (69041, м. Запоріжжя, вул. Кияшка, буд. 16-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «НІСА», (03151, місто Київ, вул. Молодогвардійська, буд.28-А) суму 524 (п`ятсот двадцять чотири) грн 35 коп. витрат зі сплати судового збору.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 20.03.2023.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва