РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.03.2023Справа № 910/9559/22

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАА Транс"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмежено відповідальністю "Фірма Ерідон"

про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 253 494,31 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Сечко С.В., довіреність № 0122-91 від 15.12.2022;

від відповідача: Конкін В.В., ордер серія АІ № 1288099;

від третьої особи: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс» про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 253 494,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно Генерального договору добровільного страхування вантажів № 40-2802-21-00073 від 01.09.2021, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 24.10.2022.

05.10.2022 представником відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

21.10.2022 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.

24.10.2022 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 24.10.2022 представник відповідача з`явився, представник позивача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення судового засідання до 21.11.2022, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 21.11.2022 представники сторін з`явились.

За результатами судового засідання судом оголошено перерву до 12.12.2022.

12.12.2022 представником позивача подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

У судове засідання 12.12.2022 представники сторін з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 залучено до участі у справі Товариство з обмежено відповідальністю «Фірма Ерідон» в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача та відкладено підготовче засідання на 16.01.2023.

15.12.2022 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 16.01.2023 представники сторін з`явились, представник третьої особи не з`явився.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.02.2023, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2023 розгляд справи по суті призначено на 13.03.2023.

У судове засідання 13.03.2023 представники позивача та відповідача з`явились, представник третьої особи не з`явився, про час, дату та місце судового засідання, повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на те, що неявка представника третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 13.03.2023 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (далі - замовник, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАА Транс» (далі - перевізник, відповідач) укладено Договір з міжнародних і внутрішніх перевезень № 193ЛА (далі - Договір перевезення), за умовами якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги з міжнародних і внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом по організації таких перевезень.

Конкретні умови кожного замовлення зазначаються у заявці замовника і узгоджуються з перевізником (п. 1.2 Договору перевезення).

Відповідно до п. 2.1.1 Договору перевезення замовник зобов`язується надавати перевізнику заявки не пізніше ніж за 1 (один) - 2 (два) дні, а при внутрішньому перевезенні за 1 (один) день до дати завантаження.

У заявці зазначаються: точна адреса завантаження/розвантаження, дата і час прибуття на завантаження, найменування вантажовідправника, найменування вантажу, його кількість, включаючи вагу брутто, характеристику та тип вантажу та особливості його перевезення (якщо такі наявні), місце митного оформлення/очищення, назва митного переходу на кордоні України, строк доставки, контактні особи та їх телефони, відомості про вантаж, включаючи вагу брутто, вартість послуг, додаткові умови.

Пунктом 2.2.7 Договору перевезення узгоджено, що перевізник зобов`язується забезпечити збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі вантажоодержувачу.

У відповідності до п. 3.2 Договору перевезення розрахунки за цим Договором здійснюються замовником у безготівковій формі на умовах 100% оплати в п`ятиденний строк після розвантаження автомобіля на підставі оригіналів рахунку, товарно-транспортної накладної (CMR/ТТН), з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, довідки транспортні або транспортно-експедиційні послуги, акта приймання-передачі наданих послуг та податкової накладної, наданої у відповідності з п. 6.6 даного Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору перевезення у разі порушення зобов`язань за даним Договором сторона несе відповідальність визначену даним договором та діючим законодавством України. Порушення договору є його невиконання чи неналежне виконання тобто з порушенням умов, визначених даним Договором.

У відповідності до п. 4.7 Договору перевезення перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу. Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при перевезенні у розмірі фактичної шкоди: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилась його вартість.

Якщо внаслідок пошкодження вантажу під час перевезення його якість змінилась настілки, що він не може бути використаний за прямим призначенням та одержував вантажу відмовляється від нього (від приймання), тоді відшкодування за його втрату та всі витрати по перевезенню вантажу відносяться на перевізника (п. 4.8 Договору перевезення).

За умовами п. 4.9 Договору перевезення відповідальність перевізника, передбачена п.п. 4.7, 4.8 цього Договору, вказана у відповідності до вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (з наступними змінами та доповненнями), оскільки замовником, по кожному перевезенню, декларується вартість вантажу у вантажних накладних та надбавка до провізного платежу включена у вартість послуг за цим Договором.

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє протягом одного року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення. Якщо жодна зі сторін за один місяць до закінчення строку дії Договору письмово не повідомить іншу сторону про розірвання Договору, дія Договору автоматично пролонгується на наступні 12 місяців без складення додаткової угоди до Договору (п. 6.7 Договору перевезення).

На виконання умов Договору перевезення, сторонами узгоджено Заявку-Договір з міжнародних перевезень № ТЕ-323042, відповідно до якої: вантаж - власне виробництво насіння; транспорт - критий автотранспорт, завантаження бокове, заднє, цілісність тенту (жорстким покриттям) напівпричепу/автопричепу, справні запірні пристрої та механізми; маршрут - Німеччина, Мoosburg - Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, буд. 30; вартість перевезення - 1 600 євро по курсу НБУ на день завантаження по CMR; порядок розрахунків - безготівковий розрахунок протягом 5 робочих днів після отримання оригіналів документів (CMR, акт виконаних робіт, розрахунковий рахунок та податкова накладна); дата відвантаження - 13.09.2021; дата доставки - 17.09.2021; транспортний засіб: НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; водій - ОСОБА_1 .

01 вересня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - страховик, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» (далі - страхувальник) укладено Генеральний договір добровільного страхування вантажів № 40-2802-21-00073 (далі - Договір страхування), за умовами якого, страхувальник зобов`язується сплатити страхову премію у визначений термін та виконувати інші умови цього Договору, а страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування за майнову шкоду, заподіяну страхувальнику внаслідок настання страхового випадку в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

Предметом цього Договору є майнової інтереси страхувальника, які не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим вантажем, незалежно від способу та умов його перевезення, зазначеним у щомісячному Звіті страхувальника, відповідно до умов Розідлу 7 частини 2 цього Договору (п. 3.1 Договору страхувальнику).

На виконання умов Договору страхування, відповідно до Додатку № 1 до Договору за період з 01.09.2021 по 24.09.2021, позивачем застраховано майновий інтерес ТОВ «Фірма Ерідон» пов`язаний із володінням та розпорядженням вантажем - насіння, при здійсненні перевезення за заявкою ТЕ-323042 за маршрутом Німеччина, Мoosburg - Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, буд. 30.

Згідно міжнародної автомобільної накладної CMR PL 0022Z від 15.09.2021, до перевезення автомобілем НОМЕР_1 / НОМЕР_2 у місці завантаження прийнято вантаж насіння вагою 21000 кг. (інвойс № 30002984), а саме:

- насіння озимого ячменю сорту Ізоцель супереліта, імпорт (розфасоване в мішки по 25кг) F0618V130013ЕВ у кількості 1000 кг.;

- насіння пшениці озимої Асорі еліта (розфасоване в поліетиленові мішки типу «біг-бег» по 1000 кг. DE091-292102331 у кількості 10000 кг.;

- насіння пшениці озимої Асорі еліта (розфасоване в поліетиленові мішки типу «біг-бег» по 1000 кг. DE091-292102311 у кількості 8000 кг.;

- насіння пшениці озимої Асорі супереліта (розфасоване в поліетиленові мішки типу «біг-бег» по 1000 кг. DE091-292102211 у кількості 1000 кг.;

- насіння пшениці озимої Футурум супереліта (розфасоване в поліетиленові мішки типу «біг-бег» по 1000 кг. DE091-292103811 у кількості 1000 кг.;

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що 23 вересня 2021 року у пункті розвантаження: Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 30, під час прийому вантажу з автомобіля НОМЕР_1 / НОМЕР_2 було здійснено контрольне зважування кожної упаковки вантажу (кожного місця вантажу) в результаті чого виявлено:

1) насіння пшениці озимої Футурум супереліта 1т. DE091-292103811 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.;

2) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 511 кг., нестача 489 кг.;

3) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 551 кг., нестача 449 кг.;

4) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1152 кг., надлишок 152 кг.;

5) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1115 кг., надлишок 115 кг.;

6) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1041 кг., надлишок 41 кг.;

7) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.;

8) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.;

9) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.;

10) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1068 кг., надлишок 68 кг.;

11) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1032 кг., надлишок 32 кг.;

12) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1081 кг., надлишок 81 кг.;

13) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1071 кг., надлишок 71 кг.;

14) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1070 кг., надлишок 70 кг.;

15) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1046 кг., надлишок 46 кг.;

16) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1150 кг., надлишок 150 кг.;

17) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг., нестача 9 кг.;

18) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.,

19) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.,

20) насіння пшениці озимої Асорі супереліта 1т. DE091-292102211 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1112 кг., надлишок 112 кг.;

21) насіння озимого ячменю сорту Ізоцель супереліта, імпорт 0,025 т. F0618V130013ЕВ згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.

Як зазначає позивач, по результатами зважування та фіксації одночасної нестачі та надлишку вантажу був складений Акт № 23.09.20/1 від 12.09.2021, який був підписаний водієм автомобіля НОМЕР_1 / НОМЕР_2 без зауважень, та який у поясненнях зазначив, що нестача та надлишок сталися внаслідок змішування безпосередньо водієм насіння різної категорії між собою, у зв`язку з чим, з огляду на приписи Закону України «Про насіння і садивний матеріал», частина вантажу, що перевозилась в 13 поліетиленових мішках типу «біг-бег» по 1000 кг. кожний є фактично зіпсованою в результаті його змішування з іншими категоріями насіння (іншими номенклатурними одиницями вантажу), загальна вартість якого складає 257 619,88 грн.:

- 232 406,28 грн. вартість 12000 кг. насіння пшениці озимої Асорі еліт (серія DE091-292103811 та DE091-292102331), що було розфасоване в поліетиленові мішки типу «біг-бег» по 1000 кг.;

- 25213,60 грн. вартість 1000 кг. насіння пшениці озимої Асорі супереліта (серія DE091-292102331), що було розфасовано в поліетиленові мішки типу «біг-бег» по 1000 кг.

Оскільки вантаж за заявкою № ТЕ-323042 за маршрутом Німеччина, Мoosburg - Київська обл., с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, буд. 30, був застрахований ПрАТ «СК «Українська страхова група» за Договором страхування, позивач склав страховий акт № МН-1338, яким визнав настання страхового випадку та визначив страхове відшкодування у розмірі 253 494,31 грн., які сплатив на користь страхувальника згідно з платіжним дорученням № 31028 від 20.06.2022 на суму 253 494,31 грн.

Таким чином, звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що ТОВ «ЛАА Транс» не було дотримано умов щодо забезпечення схоронності та цілісності вантажу, що перевозився, оскільки псування вантажу відбулось в період часу коли автомобіль ще не був зареєстрований на складі під розвантаження, а обов`язок забезпечити збереження вантажу покладався на перевізника в особі водія, шкода майну страхувальника була завдана неправомірними діями перевізника, який всупереч чинного законодавства України, що регулює відносини у сфері транспортної діяльності та перевезень вантажів, договірних зобов`язань, взятих на себе, не виконав свої обов`язки щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення та передачі у належній якості вантажоодержувачу, в зв`язку з чим, ТОВ «ЛАА Транс», як відповідальна за збитки, завдані власнику зіпсованого вантажу, повинна відшкодувати суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 253 494,31 грн.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що 23 вересня 2021 року на місці розвантаження було встановлено, факт «…невідповідності ваги заводського фасування біг/бегів, дані біг/беги на складі ЦО було перевантажено…», за результатами якого складено Акт - єдиний документ, який складено за участі представника перевізника - водія ОСОБА_1 та який містить опис дійсного стану вантажу, а отже безпосередньо за участі водія ОСОБА_1 на місці розвантажування відбувся лише зовнішній огляд вантажу та загальна фіксація його стану. Протягом 23.09.2022 з`ясовано, що водій під час перевезення, з метою усунення зміщення 3 біг/бегів та перевантаження на вісь транспортного засобу, здійснив пересипання насіння до інших біг/бегів, при цьому водій не зазначає кількості відкритих біг/бегів та посилається, що під час пересипання дотримувався маркування біг/бегів. 07.10.2021 відповідач звернувся до власника вантажу з пропозицією допустити його представників з досвідом у цій галузі для детального огляду вантажу, яку також відповідач надіслав засобами поштового зв`язку 11.11.2021, у відповідь на яку, отримав від ТОВ «Фірма Ерідон» наступну відповідь: «… Після огляду вантажу, страховим агентом було складено акт в якому зафіксовано, що якість насіння у зв`язку зі змішуванням стало 1 репродукції (до була еліта та супереліта), тому дане насіння відправленого в господарство для посіву», після чого, сторонами складено Акт № 991 від 23.09.2021, у якому зафіксовано, що ТОВ «Фірма Ерідон», як замовник», претензій по об`єму, якості та строк виконаних робіт (наданих послуг) не має, та в подальшому, 21.10.2021 третьою особою оплачено вартість перевезення згідно платіжного доручення № 27182 в розмірі 50 340,32 грн. Відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що змішана/зіпсована під час перевезення частина вантажу втратила свої корисні властивості та є непридатною для подальшого використання (на посів, продовольчі, кормові та інші цілі), при цьому, позивач констатуючи попередній факт виявлення нестачі насіння у 2 біг/бегах та його змішання у 11 біг/бегах, оголошує про факт утилізації 13 біг/бегів, не надаючи відповідний висновок про те, що дане насіння не можливо використати іншим шляхом (наприклад з уцінкою), який був би підтверджений експертним дослідженням. Також відповідач зазначає, що посилання на контрольне зважування кожної упаковки вантажу міститься лише у позові та жодних письмових доказів на підтвердження даного факту не надано, а отже залишається не встановленим, ким, коли та за яких обставин, було визначено кількість зіпсованої частини вантажу, при цьому, посилання позивача, що такі дії відбулись 23.09.2021 за участі водія ОСОБА_1 матеріалами справи не підтверджуються. Крім того, відповідач зазначає, що наданий позивачем акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 281 від 02.06.2022 не може бути прийнятий у якості доказу факту знищення змішаного/зіпсованого вантажу, оскільки не містить підпису третьої особи, та в порушення ч. 5 ст. 17 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» належних доказів, що знищення змішаної частини відбулось за встановленої процедури за участю посадової особи нагляду (контролю) у сфері насінництва та розсадництва. При цьому, відповідач зазначає, що виключно факт нестачі автоматично не тягне за собою необхідність віднесення насіння до категорії, яка підлягає знищенню, в зв`язку з чим залишається незрозумілим той факт, що 2 біг/беги, які мали нестачу по 500 кг. насіння у кожному, також було визнано непридатними до подальшого використання та утилізовано. Таким чином, відповідач зазначає, що позивач подав до суду необґрунтований позов, який не містить належних, допустимих та достовірних доказів факту завданих збитків, їх розміру та не доводить неправомірного характеру дій перевізника у повному знищенні змішану/зіпсовану під час перевезення частини вантажу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом враховано, що згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.

При цьому господарському суду слід відрізняти обов`язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (статті 623 Цивільного кодексу України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України).

Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов`язань за договором, може бути обмеженим (стаття 225 Господарського кодексу України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (стаття 1166 Цивільного кодексу України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності потрібне також тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов`язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала.

В даному випадку, позивач має довести, серед іншого, протиправність поведінки відповідача та те, що саме протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною завдання збитків, які виникли у власника вантажу, застрахованого позивачем, як безумовний наслідок такої протиправної поведінки.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (ч. 2 ст. 306 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 306 Господарського кодексу України перевезення вантажів здійснюють вантажний залізничний транспорт, автомобільний вантажний транспорт, морський вантажний транспорт та вантажний внутрішній водний транспорт, авіаційний вантажний транспорт, трубопровідний транспорт, космічний транспорт, інші види транспорту.

Згідно з ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно д ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

У ст. 920 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

У ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України зазначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема внаслідок вини перевізника чи відправника вантажу; особливих природних властивостей перевезеного вантажу; недоліків тари й пакування, яких не можна було встановити шляхом зовнішнього огляду при прийманні вантажу до перевезення й інших обставин, передбачених законом.

Перевізник несе відповідальність щодо забезпечення схоронності вантажу чи багажу в період здійснення перевезення.

Крім того, він також зобов`язаний доставити вантаж чи багаж у пункт призначення і видати його уповноваженій особі.

Невиконання цього обов`язку тягне відповідальність перевізника, який звільняється від відповідальності тільки у випадках, коли незбереження вантажу стало наслідком обставин, що характеризуються одночасно двома ознаками: 1) усунення цих обставин не залежало від перевізника. Це формулювання слід тлумачити в такий спосіб, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу, якщо відповідно до законодавства та договору перевезення він не несе обов`язку усунення зазначених обставин; 2) перевізник не міг запобігти цим обставинам.

Звідси слід зробити висновок про те, що перевізник звільняється від відповідальності за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслідок випадку, що не підлягає під визначення непереборної сили, відповідно до ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України не звільняють перевізника від відповідальності за незбереження вантажу.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

У ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України зазначено, що за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Відповідно до ст. 926 Цивільного кодексу України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Щодо спорів, пов`язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред`явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (ч. 6 ст. 315 Господарського кодексу України).

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 1956 року застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Правовідносини, що виникли у межах спірного перевезення, регулюються Конвенцією про договір міжнародного дорожнього перевезення.

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 124 регламентує, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення

За приписами статті 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007р. № 72/14-612/1-1559 «Щодо набуття чинності міжнародними договорами» ця Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007р.

У ч. 1 ст. 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 1956 року зазначено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 1956 року якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі.

Якщо стан вантажу був належним чином перевірений одержувачем та перевізником, докази, що суперечать результатам цієї перевірки, допускаються тільки у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними і за умови, що одержувач належним чином зробив перевізнику заяву у письмовій формі протягом семи днів від дня перевірки, виключаючи недільні та святкові дні.

Перевізник та одержувач надають один одному всі належні умови для здійснення необхідних обстежень та перевірок.

У відповідності до п. 4.7 Договору перевезення перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу. Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при перевезенні у розмірі фактичної шкоди: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилась його вартість.

Якщо внаслідок пошкодження вантажу під час перевезення його якість змінилась настілки, що він не може бути використаний за прямим призначенням та одержував вантажу відмовляється від нього (від приймання), тоді відшкодування за його втрату та всі витрати по перевезенню вантажу відносяться на перевізника (п. 4.8 Договору перевезення).

За умовами п. 4.9 Договору перевезення відповідальність перевізника, передбачена п.п. 4.7, 4.8 цього Договору, вказана у відповідності до вимог Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (з наступними змінами та доповненнями), оскільки замовником, по кожному перевезенню, декларується вартість вантажу у вантажних накладних та надбавка до провізного платежу включена у вартість послуг за цим Договором.

В свою чергу, за змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об`єкти страхування, види обов`язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З урахуванням наведеного, страховик, у випадку настання страхового випадку, пов`язаного зі втратою, знищенням, псуванням застрахованого вантажу, набуває право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, зокрема до перевізника, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, які визначені зокрема Договором перевезення, оскільки таке зобов`язання у перевізника виникає саме з Договору перевезення.

З матеріалів справи вбачається, що по прибуттю застрахованого вантажу складено Акт про пошкодження (недостачу, надлишок, пересортування) ТМЦ № 23.09.21 від 23.09.2021, у складі комісії, зокрема за участю водія відповідача - ОСОБА_1, який підписаний без зауважень та заперечень, яким встановлено, що під час приймання розмитненого вантажу рейс автомобіля ТЕ-323042 держ.номер автомобіля НОМЕР_1 , причіп - НОМЕР_2 , водієм ОСОБА_1 виявлено невідповідність ваги заводського фасування біг/бегів, дані біг/бегів на складі ЦО було переважено, фото додається; з пояснень водія - водій пересипав з біг/бегів продукцію у інші біг/беги так як у авто було перевантаження, пояснення водія додають до даного акту.

В означеному Акті комісією зафіксовано, що DE091-292102311, згідно супровідних документів - 18000 кг., фактична кількість 17 880 кг., нестача - 120 кг., DE091-292102211, згідно супровідних документів - 1000 кг., фактична кількість 1110 кг., надлишок 110 кг.

Водночас, позивач у позовній заяві зазначає, що 23 вересня 2021 року у пункті розвантаження: Київська область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 30, під час прийому вантажу з автомобіля НОМЕР_1 / НОМЕР_2 було здійснено контрольне зважування кожної упаковки вантажу (кожного місця вантажу) в результаті чого виявлено:

1) насіння пшениці озимої Футурум супереліта 1т. DE091-292103811 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.;

2) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 511 кг., нестача 489 кг.;

3) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 551 кг., нестача 449 кг.;

4) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1152 кг., надлишок 152 кг.;

5) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1115 кг., надлишок 115 кг.;

6) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1041 кг., надлишок 41 кг.;

7) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.;

8) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.;

9) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102311 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.;

10) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1068 кг., надлишок 68 кг.;

11) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1032 кг., надлишок 32 кг.;

12) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1081 кг., надлишок 81 кг.;

13) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1071 кг., надлишок 71 кг.;

14) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1070 кг., надлишок 70 кг.;

15) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1046 кг., надлишок 46 кг.;

16) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1150 кг., надлишок 150 кг.;

17) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг., нестача 9 кг.;

18) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.,

19) насіння пшениці озимої Асорі еліта 1т. DE091-292102331 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.,

20) насіння пшениці озимої Асорі супереліта 1т. DE091-292102211 згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1112 кг., надлишок 112 кг.;

21) насіння озимого ячменю сорту Ізоцель супереліта, імпорт 0,025 т. F0618V130013ЕВ згідно CMR 1000 кг., фактична кількість 1000 кг.

Також, як зазначає позивач у позовній заяві, з огляду на приписи Закону України «Про насіння і садивний матеріал», частина вантажу, що перевозилась в 13 поліетиленових мішках типу «біг-бег» по 1000 кг. кожний є фактично зіпсованою в результаті його змішування з іншими категоріями насіння (іншими номенклатурними одиницями вантажу), загальна вартість якого складає 257 619,88 грн.:

- 232 406,28 грн. вартість 12000 кг. насіння пшениці озимої Асорі еліт (серія DE091-292103811 та DE091-292102331), що було розфасоване в поліетиленові мішки типу «біг-бег» по 1000 кг.;

- 25213,60 грн. вартість 1000 кг. насіння пшениці озимої Асорі супереліта (серія DE091-292102331), що було розфасовано в поліетиленові мішки типу «біг-бег» по 1000 кг.

Однак, жодних доказів в підтвердження наведених обставин, позивачем до матеріалів справи не надано, зокрема матеріали справи не містять доказів проведення зважування кожного із біг бегів, доказів саме псування вантажів, висновків експертів про неможливість використання насіння.

Як вже зазначалось судом, позивач має довести, серед іншого, протиправність поведінки відповідача та те, що саме протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною завдання збитків, які виникли у власника вантажу, як безумовний наслідок такої протиправної поведінки.

Суд звертає увагу, що позивач звертаючись до суду з позовом самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача про яке ним зазначається в позовній заяві здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічні висновки алгоритму розгляду спорів викладено у постановах Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17 та від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Суд зауважує, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є компетенцією виключно національних судів першої та апеляційної інстанцій. Проте зважаючи на прецедентну практику ЄСПЛ, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Однак, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про відмінні від зафіксованих у Акті від 23.09.2021 обставин щодо недостачі насіння DE091-292102311 вагою 120 кг., та надлишку насіння DE091-292102211 вагою 110 кг, обставин, зокрема про псування вантажу вагою 13000 кг., матеріали справи не містять, а позивачем не надано, як і не надано доказів, що псування вантажу у кількості 13000 кг. відбулось внаслідок дій відповідача, пов`язаних із перевезенням вантажу, застрахованого позивачем.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, з метою встановлення обставин щодо зміни якості насіння, відповідачем було направлено як засобами електронного листування, так і поштовими засобами Листи з проханням допустити представника відповідача для встановлення обставин щодо псування вантажу та забезпечити збереження вантажу, у відповідь на який, третьою особою зазначено, що насіння відправлено в господарство для посіву.

Натомість, позивач до позовної заяви долучає не підписаний третьою особою Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 281 від 02.06.2022, відповідно до якого було здійснено утилізацію насіневого матеріалу.

Отже, за доводами третьої особи, викладеними у відповіді на лист відповідача, насіння передано на посів, в той час як за доводами позивача, насіння утилізовано.

Стаття 16 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» визначає, що при визначенні сортових і посівних якостей насіння та сортових і товарних якостей садивного матеріалу використовуються єдині методи та лабораторно-технічні засоби і єдина термінологія.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» визначення сортових якостей насіння і садивного матеріалу здійснюється шляхом польового оцінювання, ділянкового та лабораторного сортового контролю на відповідність сорту морфологічним ознакам, визначеним при його реєстрації.

Згідно з ст. 181 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» орган з оцінки відповідності має право здійснювати діяльність з оцінки відповідності у сфері насінництва та розсадництва лише за умови, що він уповноважений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику.

Орган з оцінки відповідності:

встановлює відповідність насіння і садивного матеріалу вимогам законодавства у сфері насінництва та розсадництва шляхом визначення посівних якостей насіння і товарних якостей садивного матеріалу;

здійснює лабораторний сортовий контроль насіння і садивного матеріалу;

видає сертифікати на сортові і посівні якості насіння та сортові і товарні якості садивного матеріалу;

здійснює інші функції, на виконання яких його уповноважено відповідно до цього Закону.

Підприємство, установа, організація чи їхній підрозділ може бути уповноважено рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику, на здійснення діяльності з оцінки відповідності у сфері насінництва та розсадництва, якщо таке підприємство, установа, організація чи їхній підрозділ:

є юридичною особою - резидентом України;

може підтвердити відповідний рівень компетентності;

має належну кількість кваліфікованого персоналу, який працює на постійних умовах, достатню для проведення робіт з оцінки відповідності;

не використовує фінансові та матеріальні ресурси суб`єктів насінництва та розсадництва;

має належне інформаційно-технічне забезпечення, фінансові та матеріальні ресурси, які дають змогу проводити роботи з оцінки відповідності;

має акредитовані лабораторії (центри);

має систему управління якістю;

не має комерційної або іншої заінтересованості щодо об`єктів заявки;

має належну матеріально-технічну базу та інші об`єкти інфраструктури;

не має комерційної або іншої заінтересованості щодо продукції, яку оцінює.

Жодних доказів проведення експертиз або ж лабораторного контролю, які б свідчили про псування 13000 кг. насіння, матеріали справи не містять.

При цьому, ч. 5 ст. 17 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» насіння, яке не може бути використане на посів, продовольчі, кормові або інші цілі, знищується під наглядом посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) у сфері насінництва та розсадництва, за рахунок власника насіння.

Водночас, жодних доказів здійснення утилізації наведеного насіння, у порядку, визначеному Законом України «Про насіння і садивний матеріал» матеріали справи не містять.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, за результатами здійсненого відповідачем перевезення, відповідачем та третьою особою складено без заперечень та зауважень Акт № 991 від 23.09.2021, яким зафіксовано відсутність претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт.

Також, статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Жодних доказів в підтвердження розміру матеріального збитку, завданого власнику вантажу, матеріали справи не містять.

Позивачем в свою чергу, як особою, на яку покладено обов`язок довести розмір збитку, клопотань про призначення судової експертизи, як і висновку судового експерта, до матеріалів справи не надано.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 ГПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За висновками суду, всупереч наведеним вимогам процесуальних норм, позивачем не було доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів, як факт псування вантажу вагою 13000 кг., так те, що саме внаслідок дій або бездіяльності ТОВ «ЛАА Транс» відбулось псування вантажу у такому обсязі, та як наслідок, наявності відповідальності відповідача за завдання збитків власнику вантажу, а також розміру таких збитків, що свідчить про відсутність складу цивільного правопорушення.

При цьому, оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.03.2023

Суддя О.А. Грєхова