РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.03.2023Справа № 910/13559/22

Суддя Господарського суду міста Києва Спичак О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Позитив-В»

3. Фізичної особи-підприємця Еберле В`ячеслава Валерійовича

про стягнення 2209067,60 грн.

Представники сторін:

від позивача: Титаренко В.В.;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився;

від відповідача 3: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.12.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Позитив-В» та Фізичної особи-підприємця Еберле В`ячеслава Валерійовича про солідарне стягнення 2209067,60 грн, з яких 1594933,23 грн основного боргу, 206526,50 грн пені, 196822,58 грн штрафу, 110033,45 грн процентів річних та 100751,84 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обгрунтовані невиконанням відповідачем 1 (лізингоодержувачем) обов`язку зі сплати лізингових платежів за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 у період з 06.03.2022 по 06.10.2022. Оскільки виконання відповідачем 1 зобов`язань за договором фінансового лізингу було забезпечено порукою відповідача 2 та відповідача 3, позивач просить суд солідарно стягнути заборгованість за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 з вказаних відповідачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2022 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, вказані судом в ухвалі від 12.12.2022.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2022 відкрито провадження у справі №910/13559/22, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.01.2023, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

10.01.2023 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, яку суд долучив до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 25.01.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 15.02.2023.

У підготовчому засіданні 15.02.2023 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 08.03.2023.

06.03.2023 до Господарського суду міста Києва від відповідача 2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, яке обґрунтовано тим, що представник відповідача 2 перебуває на лікарняному та неможливо направити у судове засідання іншого представника.

У судовому засіданні 08.03.2023 судом було відхилено вказане клопотання, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

Верховний Суд вже неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що повноваження щодо відкладення судового розгляду на підставі поданого учасниками судового процесу клопотання є дискреційними.

Та обставина, що відповідні повноваження суду є дискреційними не створює імунітету від перевірки належності застосування судом свого розсуду при розгляді справи на предмет відповідності такого цілям та завданням, які стоять перед судом, та в аспекті відповідності таких дій принципу верховенства права як стримуючого фактору.

При цьому будь-який законодавчий припис, що встановлює певні межі розсуду, повинен бути оцінений на предмет дотримання фундаментальних вимог верховенства права, зокрема щодо співмірності (пропорційності) тій меті, за якою законом передбачене відповідне обмеження, або яке відбулось унаслідок застосування розсуду суду.

Пропорційність є загальною умовою для вирішення всіх процесуальних питань у межах дискреційних повноважень і повинна належно застосовуватись на кожній стадії правозастосування.

Оцінюючи дотримання принципу пропорційності, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому, судова дискреція щодо оцінки обставин, які не дають можливості особі прийняти участь у судовому засіданні, на предмет їх поважності чи неповажності для цілей відкладення судового розгляду не має абсолютних меж. Суд має враховувати конкретну ситуацію та обґрунтування особи, яка просить суд відкласти судовий розгляд, відповідне обґрунтування не має бути абстрактним, а обставини, наведені у ньому, повинні бути підтверджені належною доказовою базою. Тобто реалізація відповідної дискреції суду щодо кваліфікації наведених учасником судового процесу у клопотанні про відкладення судового розгляду обставин має здійснюватися індивідуально з урахуванням принципу верховенства права. Це зумовлено тим, що сама концепція верховенства права передбачає суд як найдієвіший інструмент її застосування, адже тільки суд може вийти за межі формального права та визначити доцільне та належне регулювання в кожній конкретній ситуації. При цьому для цілей дотримання принципу верховенства права суд повинен обирати такий варіант вирішення клопотання про відкладення судового засідання, який є максимально доцільним та справедливим у відповідній ситуації, а обраний ним процесуальний наслідок розгляду відповідного клопотання, як результат реалізації наданих йому дискреційних повноважень, завжди вимагає мотивації зробленого вибору.

Однак, відповідачем 2 не долучено до клопотання доказів перебування представника 2 на лікарняному, так само як і доказів укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом.

При цьому, відповідачем 2 не обґрунтовано необхідності відкладення розгляду справи (подання відзиву, будь-яких доказів, тощо).

За таких обставин суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 2 про відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні 08.03.2023 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судове засідання 08.03.2023 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 2-А), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку 507).

Представник відповідача 2 у судове засідання 08.03.2023 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (80383, Львівська обл., Жовківський р-н, с. Малехів (з), вул. Київська, буд. 36), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку 216).

Представник відповідача 3 у судове засідання 08.03.2023 не з`явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (74000, Київська обл., м. Бровари, вул. Київська, буд. 42), що підтверджується інформацією з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень (за ідентифікатором пошуку 208).

При цьому, відповідачі не подали відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 08.03.2023 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» (лізингоодержувач) укладено Договір №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу, відповідно до умов якого лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування об`єкт лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість, вартість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку «Специфікація», а лізингоодержувач зобов`язується прийняти об`єкт лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на об`єкт лізингу згідно з умовами цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством).

Відповідно до п. 1.2 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 строк користування об`єктом лізингу (строк лізингу) складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених в Додатку «Графік сплати лізингових платежів» до договору, та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше 1 року.

У Графіку сплати лізингових платежів сторонами погоджено місячні розміри лізингових платежів, які повинні сплачуватись лізингоодержувачем.

Відповідно до Специфікації до Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 об`єктом лізингу є автомобіль Mercedes-Benz S5004MATIC long 2999 см.куб., бензин, 2021 року випуску.

Відповідно до п. 2.1.7 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке визначається сторонами згідно з п. 2.1.7.1 загальних умов договору.

За Актом прийому-передачі об`єкта лізингу від 16.11.2021 позивач передав відповідачу 1 автомобіль Mercedes-Benz S5004MATIC long 2999 см.куб., бензин, 2021 року випуску.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що лізингоодержувач у період з 06.03.2022 по 06.10.2022 не виконує свої зобов`язання зі сплати лізингових платежів за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 1594933,23 грн. Крім того, позивачем нараховано 206526,50 грн пені, 196822,58 грн штрафу, 110033,45 грн процентів річних та 100751,84 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу (далі - предмет лізингу) може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Не можуть бути предметом лізингу земельні ділянки та інші природні об`єкти, єдині майнові комплекси підприємств та їх відокремлені структурні підрозділи (філії, цехи, дільниці). Майно, що перебуває в державній або комунальній власності та щодо якого відсутня заборона передачі в користування та/або володіння, може бути передано в лізинг у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок та умови набуття лізингоодержувачем об`єкта фінансового лізингу у власність визначаються договором фінансового лізингу або зазначеним у такому договорі окремим договором купівлі-продажу (викупу) об`єкта фінансового лізингу, або іншим договором, визначеним договором фінансового лізингу (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі.

Як встановлено судом, за Актом прийому-передачі об`єкта лізингу від 16.11.2021 позивач передав відповідачу 1 автомобіль Mercedes-Benz S5004MATIC long 2999 см.куб., бензин, 2021 року випуску.

У п. 2.1.7.1 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 визначено, що у випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (Додаток до договору) становить менше ніж 20% від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної у п. 4.2 договору, то числом сплати лізингового платежу 1-го періоду лізингу є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання чотирьох календарних днів до дати підписання акту (наприклад: дата підписання акту 04.02.2021. Черговий лізинговий платіж 1 періоду лізингу сплачується 08.02.2021. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 08 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці, платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця. У випадку, якщо авансовий лізинговий платіж, визначений у Графіку сплати лізингових платежів (Додаток до договору) дорівнює або становить більше ніж 20% від загальної вартості об`єкта лізингу, визначеної у п. 4.2 договору, то числом сплати лізингового платежу 1-го періоду лізингу є порядковий номер дня у відповідному календарному місяці дати, яка визначається шляхом додавання 20 календарних днів до дати підписання акту (наприклад: дата підписання акту 04.02.2021. Черговий лізинговий платіж 1 періоду лізингу сплачується 24.02.2021. Наступні чергові лізингові платежі - кожного 24 числа календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці, платіж сплачується в останній робочий день відповідного календарного місяця.

Як вбачається з Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 та Графіку сплати лізингових платежів, авансовий лізинговий платіж становить більше 20% від загальної вартості об`єкта лізингу, у зв`язку з чим відповідач 1 повинен був сплачувати чергові лізингові платежі не пізніше 06 числа кожного наступного місяця лізингу.

Відповідно до п. 2.4 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021, якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, лізингоодержувач зобов`язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому дню.

Щодо суми щомісячного лізингового платежу, суд зазначає, що у Графіку сплати лізингових платежів вказано загальний місячний лізинговий платіж (відшкодування (компенсація) частини вартості об`єкта лізингу + винагорода (комісія) лізингодавця).

Крім того, згідно з п. 2.2 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 усі платежі за договором лізингоодержувач повинен здійснювати у число сплати в національній валюті України відповідно до Графіку та загальних умов, а також інших положень цього договору (зокрема, з урахуванням коригування згідно з п. 2.2.1 договору) та/або чинного законодавства шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежі включають платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості об`єкта лізингу ( з врахуванням коригування), винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг об`єкт лізингу з врахуванням коригування.

На дату сплати (число сплати), визначену у п. 2.2. загальних умов, кожен лізинговий платіж (крім авансового лізингового платежу; включаючи викупний лізинговий платіж), який підлягає сплаті згідно з Графіком та загальних умов, а у разі збільшення лізингодавцем розміру лізингових платежів на підставі п. 2.9 загальних умов - згідно з скорегованою лізингодавцем в односторонньому порядку новою редакціє Графіку та загальних умов, коригується (збільшується) на суму коригування винагороди, яка визначається за формулою:

Skv = So * K1 - So, де Skv - сума коригування винагороди, So - сума чергового лізингового платежу, вказана у стовпці «загальний лізинговий платіж» графіку або сума викопного лізингового платежу (Sвп) - в разі сплати викупного лізингового платежу.

Як вбачається з наданих позивачем (лізингодавцем) довідок про нарахування лізингових платежів (відповідно до п. 2.2.1 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021) розмір лізингового платежу за 4 період лізингу становить 212660,48 грн, розмір лізингового платежу за 5 період лізингу - 207243,14 грн, розмір лізингового платежу за 6 період лізингу - 197121,28 грн, розмір лізингового платежу за 7 період лізингу - 199992,99 грн, розмір лізингового платежу за 8 період лізингу - 189774,69 грн, розмір лізингового платежу за 9 період лізингу - 233798,18 грн, розмір лізингового платежу за 10 період лізингу - 226229,48 грн, розмір лізингового платежу за 11 період лізингу - 223573,93 грн.

Під час розгляду судом справи відповідачами не були надані відзиви на позовну заяву, наведені позивачем розрахунки не заперечувались та не оспорювались.

З тексту позовної заяви вбачається, що лізинговий платіж 4 періоду відповідач 1 частково оплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 117199,54 грн.

Лізингові платежі з 5-го по 11 періоди лізингу залишились неоплаченими, у зв`язку з чим у відповідача 1 виникла заборгованість за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 у сумі 1594933,23 грн. (разом з частиною боргу за лізинговим платежем 4 періоду).

Доказів сплати грошових коштів у сумі 1594933,23 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачами суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 у сумі 1594933,23 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачами не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» суми основного боргу у розмірі 1594933,23 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд зазначає, що відповідачами не було подано відзиву на позовну заяву до суду.

Однак, позивачем 23.02.2023 долучено до матеріалів справи копію відзиву, який був надісланий відповідачем 1 позивачу.

З тексу відзиву вбачається, що відповідач 1 не заперечує щодо існування у нього заборгованості (суми основного боргу) за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 у заявленій сумі.

Однак, заперечує щодо стягнення штрафних санкцій, обґрунтовуючи це тим, що з початком війни господарська діяльність відповідача 1 фактично призупинилась, що і стало причиною невиконання ним грошових зобов`язань перед позивачем.

При цьому, відповідач 1 у відзиві вказує на існування форс-мажорних обставин, що підтверджується листом ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.

Втім, суд зазначає наступне.

У пункті 1 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом частини другої статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, норма частини другої статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

В статті 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» вказано, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати України» шляхом видачі сертифіката.

Матеріали справи не містять доказів настання форс-мажорних обставин в спірних правовідносинах,які виникли на підставі Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 (сертифікату ТПП, тощо).

Крім того, відповідно до п. 8.2 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 сторони зобов`язані письмово не пізніше 10 діб з моменту настання обставин непереборної сили повідомити одна одну про настання таких обставин, якщо вони перешкоджають належному виконанню цього договору. Підтвердженням настання обставин непереборної сили є виключно офіційне підтвердження таких обставин Торгово-промисловою палатою України.

Доказів повідомлення лізингоодерждувачем лізингодавця про настання обставин форс-мажору в порядку та строки, визначені у п. 8.2 договору, матеріали справи також не місять.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем 1 зобов`язань за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 позивачем нараховано пеню у сумі 206526,50 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.1.1 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 за порушення обов`язку з своєчасної сплати платежів, передбачених даним договором та/або чинним законодавством України, лізингоодержувач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період прострочення, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочення, та відшкодовує всі збитки, завдані цим лізингодавцю, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування такої пені за прострочення сплати платежів припиняється через 12 місяців від дня, коли сплата мала відбутися.

Перевіривши розрахунок пені, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його обгрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» пені у розмірі 206526,50 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення штраф у розмірі 196822,58 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.2.1 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 лізингоодержувач зобов`язаний щоквартально (не пізніше 10 календарних днів з моменту закінчення відповідного звітного кварталу) письмово інформувати лізингодавця про стан та адресу базування об`єкта лізингу шляхом направлення лізингодавцю звіт у формі, встановленої Додатком «Довідка» до договору.

У п. 7.1.3 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 сторонам погоджено, що за ненадання при інспектуванні для огляду або при поверненні (вилученні) об`єкта лізингу технічної документації, отриманої лізингоодержувчем разом з об`єктом лізингу, порушення умов п.п. 2.15, 2.16, 3.6, 4.1.2, 4.1.7, 4.8, 5.2, 10.2, загальних умов - лізингоодержувач сплачує договірну санкцію (штраф) у розмірі 1% остаточної загальної вартості об`єкта лізингу за кожен та будь-який випадок із зазначених порушень.

Позивач у позовній заяві пояснив, що відповідач 1 жодного разу не проінформував позивача про стан та місце знаходження об`єкта лізингу, у зв`язку з чим позивач нарахував штраф за невиконання лізингоодержувачем вказаного обов`язку за 4 квартал 2021 року, 1 квартал 2022 року, 2 квартал 2022 року та 3 квартал 2022 року від остаточної загальної вартості об`єкта лізингу (4920564,61 грн) у сумі 196822,58 грн.

Оскільки умовами Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 сторони погодили таку відповідальність лізингоодержувача у випадку невиконання ним обов`язку з інформування позивача про стан та місце знаходження автомобіля, а матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем 1 вказаного обов`язку, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для нарахування відповідачу 1 штрафу відповідно до п. 7.1.3 договору.

Перевіривши розрахунок штрафу, викладений позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості.

Також, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 24% річних у розмірі 110033,45 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з п. 2.7 Договору №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 у разі, якщо лізингоодержувач прострочить сплату лізингових платежів, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України сторони погодили, що лізингодавець має право нарахувати, а лізингоодержувач зобов`язується сплачувати 24% річних від простроченої суми, протягом всього періоду існування простроченої заборгованості.

Перевіривши розрахунок 24% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» 24% річних у розмірі 110033,45 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 100751,84 грн.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного кодексу України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунки інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» інфляційних втрат у розмірі 100751,84 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, саме на позивачеві лежить процесуальний тягар доведення суду першої інстанції підстав, розміру, строку обчислення боргу шляхом надання суду деталізованого розрахунку усіх заявлених позивачем сум.

Водночас, відповідач вправі надати відповідні заперечення щодо позовних вимог та здійснити контррозрахунок таких сум.

Як розрахунок позивача, так і контррозрахунок відповідача повинні бути аргументованими, щоби суд, аналізуючи відповідні докази та аргументи учасників справи, виконував функцію здійснення правосуддя, а не змушений би був, в іншому випадку, виконувати обчислення, тобто здійснювати дії, покладені законом на учасників справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №910/1265/17.

Відповідачі контррозрахунку позовних вимог до суду не подали.

12.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Позитив-В» (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» (боржник) укладено Договір поруки №211112-1/П, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 в повному обсязі, а саме: - сплату кредитору лізингових платежів у встановлені строки. Розмір лізингових платежів відповідно до умов контракту може бути збільшено; - сплату кредитору санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на боржника у відповідності до положень контракту та/або чинного законодавства України.

Відповідно до п. 3 Договору поруки №211112-1/П від 12.11.2021 при невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язань за контрактом, виконання яких забезпечується цим договором, поручитель і боржник будуть відповідати перед кредитором солідарно, тобто кредитор має право на власний розсуд зажадати виконання зобов`язань за контрактом як від боржника, так і від поручителя окремо, так і від боржника та поручителя одночасно, як в повному обсязі, так і в частині боргу.

Сторони досягли згоди про те, що порука за цим договором припиняється не раніше ніж через 7 років з моменту укладення сторонами цього договору поруки, а в разі, якщо строк лізингу за контрактом перевищує 4 роки - порука припиняється по закінченню строку лізингу за контрактом, збільшеному на 4 роки (п. 8 Договору поруки №211112-1/П від 12.11.2021).

Також, 12.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» (боржник) та Фізичною особою-підприємцем Еберле В`ячеславом Валерійовичем (поручитель) укладено Договір поруки №211112-2/П, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником усіх грошових зобов`язань за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021 в повному обсязі, а саме: - сплату кредитору лізингових платежів у встановлені строки. Розмір лізингових платежів відповідно до умов контракту може бути збільшено; - сплату кредитору санкцій (неустойки, штрафів, пені, інших санкцій), процентів річних, збитків та усіх інших витрат та виплат, сплата яких покладається на боржника у відповідності до положень контракту та/або чинного законодавства України.

Відповідно до п. 3 Договору поруки №211112-2/П від 12.11.2021 при невиконанні або неналежному виконанні боржником зобов`язань за контрактом, виконання яких забезпечується цим договором, поручитель і боржник будуть відповідати перед кредитором солідарно, тобто кредитор має право на власний розсуд зажадати виконання зобов`язань за контрактом як від боржника, так і від поручителя окремо, так і від боржника та поручителя одночасно, як в повному обсязі, так і в частині боргу.

Сторони досягли згоди про те, що порука за цим договором припиняється не раніше ніж через 7 років з моменту укладення сторонами цього договору поруки, а в разі, якщо строк лізингу за контрактом перевищує 4 роки - порука припиняється по закінченню строку лізингу за контрактом, збільшеному на 4 роки (п. 8 Договору поруки №211112-2/П від 12.11.2021).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, так як відповідач 2 та відповідач 3 є поручителями за виконання зобов`язань відповідача 1 за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021, суд дійшов висновку, що відповідачі 1, 2 та 3 солідарно відповідають перед позивачем за неналежне виконання умов вказаного договору.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів виконання поручителями своїх зобов`язань за договорами поруки, суд дійшов висновку щодо обгрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Позитив-В» та Фізичної особи-підприємця Еберле В`ячеслава Валерійовича заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» за Договором №211112-1/ФЛ-Ю-А фінансового лізингу від 12.11.2021.

Судовий збір покладається на відповідачів у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 2-А; ідентифікаційний код: 40633734), Товариства з обмеженою відповідальністю «Позитив-В» (80383, Львівська обл., Жовківський р-н, с. Малехів (з), вул. Київська, буд. 36; ідентифікаційний код: 38897504) та Фізичної особи-підприємця Еберле В`ячеслава Валерійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера Б; ідентифікаційний код: 33880354) прострочену заборгованість за лізинговими платежами у розмірі 1594933 (один мільйон п`ятсот дев`яносто чотири тисячі дев`ятсот тридцять три) грн 23 коп., пеню у розмірі 206526 (двісті шість тисяч п`ятсот двадцять шість) грн 50 коп., штраф у розмірі 196822 (сто дев`яносто шість тисяч вісімсот двадцять дві) грн 58 коп., 24% річних у розмірі 110033 (сто десять тисяч тридцять три) грн 45 коп. та інфляційні втрати у розмірі 100751 (сто тисяч сімсот п`ятдесят одна) грн 84 коп.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмир ГМБХ» (04080, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, буд. 2-А; ідентифікаційний код: 40633734) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера Б; ідентифікаційний код: 33880354) судовий збір у розмірі 11045 (одинадцять тисяч сорок п`ять) грн 34 коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Позитив-В» (80383, Львівська обл., Жовківський р-н, с. Малехів (з), вул. Київська, буд. 36; ідентифікаційний код: 38897504) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера Б; ідентифікаційний код: 33880354) судовий збір у розмірі 11045 (одинадцять тисяч сорок п`ять) грн 34 коп.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Еберле В`ячеслава Валерійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Лізинг» (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 13/2, літера Б; ідентифікаційний код: 33880354) судовий збір у розмірі 11045 (одинадцять тисяч сорок п`ять) грн 33 коп.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 20.03.2023.

Суддя О.М. Спичак