ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023м. ХарківСправа № 922/2320/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Шевченко А.В.

за участю представників учасників процесу:

позивача: Слободяник І.П., адвокат, довіреність від 12.01.2023,

відповідача: не з`явився,

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу,

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця», місто Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Х», місто Харків,

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця», звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО Х», про стягнення коштів у загальному розмірі 529 331,24 грн., з них: 450 000,00 грн. за розподіл електричної енергії, 3% річних у розмірі 8 722,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 70 609,02 грн. (з урахуванням заяви (вх. № 1545 від 23 січня 2023 року) позивача в порядку ст. 46 ГПК України, що прийнята до розгляду 10 лютого 2023 року ухвалою господарського суду Харківської області).

28 листопада 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, залишено позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» без руху. Надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви - п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду належним чином оформленої позовної заяви з правильним ідентифікаційним кодом відповідача, зазначенням щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви, та належним чином засвідчених копій додатків до позовної заяви, що складається з відмітки про засвідчення копії документа "Згідно з оригіналом" (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Запропоновано позивачу в строк для усунення недоліків позовної заяви (п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху) надати до суду належним чином здійснений розрахунок сум пені, 3% річних та індексу інфляції. 13 грудня 2022 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/2320/22. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/2320/22 підготовче провадження і призначено підготовче засідання. 10 лютого 2023 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято до розгляду заяву позивача, подану в порядку ст. 46 ГПК України (вх. № 1545 від 23 січня 2023 року). Встановлено відповідачу строк п`ять днів, з дня отримання цієї ухвали, для подання до суду відзиву на прийняту судом заяву позивача в порядку ст. 46 ГПК України. 22 лютого 2023 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято до розгляду із залученням до матеріалів справи відзив (вх. № 4322 від 22 лютого 2023 року) відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГО Х», на заяву про уточнення позовних вимог. Встановлено позивачу, Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця», процесуальний строк на подання відповіді на відзив до 03 березня 2023 року (включно). 06 березня 2023 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Також, суд зазначає, що строки розгляду справи в порядку загального позовного провадження врегулювані розділом ІІІ ГПК України. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду. В свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Водночас, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14 березня 2022 року № 133/2022 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64//2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Законом України № 2212-ІХ від 21 квітня 2022 року затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Законом України № 2263-іХ від 22 травня 2022 року затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про затвердження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2500-IX від 15 серпня 2022 року затверджено Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2738-IX від 16 листопада 2022 року затверджено Указ Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб. Законом України №2915-IX від 07 лютого 2023 року затверджено Указ Президента України від 6 лютого 2023 року № 58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", відповідно до якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Через постійні обстріли міста Харкова ворожими військами будівля, у якій розміщується Господарський суд Харківської області, зазнала пошкоджень, а приміщення суду зазнали часткових руйнувань. З моменту введення воєнного стану та початку ведення активних бойових дій на території Харківської області суд не може забезпечити безпеку апарату суду, суддів, а тому був вимушений обмежити присутність осіб у приміщенні суду до нормалізації обстановки з безпекою у регіоні та усунення руйнувань, у зв`язку з чим, у господарському суді Харківської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Проте, Господарський суд Харківської області продовжує здійснювати правосуддя та працює у дистанційному режимі. За змістом статей 10, 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя в Україні в умовах воєнного стану має здійснюватися у повному обсязі, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Радою суддів України 02 березня 2022 року опубліковано рекомендації щодо роботи суддів в умовах воєнного стану, з урахуванням яких керівництвом Господарського суду Харківської області тимчасово до усунення вищезазначених обставин встановлено певний порядок роботи. Відповідно до частини 1 та 2 статті Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-яким іншим міркуванням в судовому процесі. Крім того, в період з 25 січня 2023 року по 08 лютого 2023 року суддя-доповідач по справі Калініченко Н.В. перебувала у щорічній відпустці.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений з об`єктивних причин вийти за межі строку, встановленого ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, який в даній справі не є розумним. При цьому, суд здійснив усі необхідні дії для розгляду справи, а в матеріалах справи достатньо матеріалів для вирішення спору по суті.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II). Суд констатує про те, що під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

АРГУМЕНТИ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

У позовній заяві зазначено, що відповідно до постанови НКРЕКП від 08 листопада 2018 року № 1395 ПАТ «Українська залізниця» () анульовано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами) та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видані відповідно до постанови НРЕКП від 19 лютого 2016 року № 213, та видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії з 01 січня 2019 року. АТ «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» (позивач) надає ТОВ «Енерго Х» (відповідач), як постачальнику електричної енергії, послуги з розподілу на підставі публічного договору постачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії № 82 (надалі «Договір»), розміщеного на сайті АТ «Укрзалізниця» (https://www.uz.gov.ua) з 16 січня 2019 і до сьогоднішнього дня на підставі заяви приєднання до умов публічного договору № 82 від 19 січня 2019 року. Відповідно до п. 3.2. Договору постачальником здійснюється оплата послуг з розподілу за сукупністю споживачів, яким згідно з договорами про постачання електричної енергії, розподіл забезпечує постачальник. Положеннями п. 3.3. Договору визначено, що розрахунковим періодом для цілей цього Договору є календарний місяць (з першого по останнє число місяця включно). Згідно із п. 3.4. Договору оплата послуг з розподілу, визначених у п. 3.2. Договору, здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати за 5 днів до початку розрахункового періоду відповідно до прогнозних обсягів постачання електроенергії на наступний розрахунковий місяць, наданих постачальником. У відповідності до пункту 2.3. Додатку 2 до Договору постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до Акта прийому-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та постачальником (Додаток 3 до цього Договору), складеного за підсумками розрахункового періоду (п. 2.8. цього Порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання. Як вказує позивач, рахунки було надіслано електронною поштою (за лютий 12.03.2022, за березень 10.04.2022). 13 вересня 2022 року було повторно засобами АТ «Укрпошта» листом з описом вкладення направлено рахунки, разом з актами наданих послуг з лютого по квітень 2022 року. Згідно із відстеження поштового відправлення з сайту АТ «Укрпошта» дане поштове відправлення вручене відповідачу 19 вересня 2022 року. Позивач зазначає, що останній день для сплати зазначеної заборгованості 26 вересня 2022 року. Проте, відповідачем порушено умови Договору в частині оплати послуг з розподілу електричної енергії починаючи з лютого квітня 2022 року, в результаті чого сума основної заборгованості станом на 28 вересня 2022 року становить 600 000,00 грн. (551 422,22 грн. за лютий, 45 655,19 грн. за квітень, 2 610,06 грн. за травень). У позовній заяві зазначено, що 28 вересня 2022 року на електронну адресу позивача надійшов акт звірки взаємних розрахунків, яким підтверджується вся наявна заборгованість відповідача та визнається ним у розмірі 600 000,00 грн. Також, на електронну адресу було надіслано підписані акти прийому-передач наданих послуг за лютий, березень, квітень 2022 року. На дату подання позову сума заборгованості залишається не сплаченою. Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать вимогам чинного законодавства. До подання заяви в порядку ст. 46 ГПК України позивач прохав про стягнення коштів у загальному розмірі 783 217,83 грн., з них: 600 000,00 грн. за розподіл електричної енергії, 3% річних у розмірі 8 131,24 грн., інфляційні втрати у розмірі 16 041,66 грн., пеня у розмірі 99 044,93 грн. та штраф у розмірі 60 000,00 грн. 23 січня 2023 року до суду надійшла заява (вх. № 1545), в порядку ст. 46 ГПК України. Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 лютого 2023 року було констатовано, що вона за своїм змістом є змішаною. У заяві зазначено, що протягом жовтня-грудня 2022 року відповідач частково провів оплати в рахунок погашення наявної заборгованості. У зв`язку з цим, позивач заявляє до стягнення нову суму основного боргу, а саме 450 000,00 грн. проти 600 000,00 грн., що була визначена позивачем під час подання позову. У зв`язку із частковою оплатою боргу, позивач здійснює перерахунок 3% річних. Так, позивачем заявляється до стягнення 3% річних у розмірі 8 722,22 грн. проти 8 131,24 грн., що була зазначена у позовній заяві. Збільшення суми обґрунтовано збільшенням періоду нарахування до 14 листопада 2022 року. Також, позивачем здійснено новий розрахунок суми інфляційних втрат та заявлено до стягнення 70 609,02 грн. проти 16 041,66 грн., що було зазначено у позові. Збільшення суми інфляційних втрат також обґрунтовано збільшенням періоду нарахування до жовтня 2022 року (включно). При цьому, як вбачається з прохальної частини заяви, позивачем не заявляється до стягнення пеня у розмірі 99 044,93 грн. та штраф у розмірі 60 000,00 грн. Загалом позивачем зменшено розмір позовних вимог з 783 217,83 грн. до 529 331,24 грн. Отже, в кінцевому випадку, позивач прохає про стягнення: 450 000,00 грн. основного боргу, 8 722,22 грн. 3% річних, 70 609,02 грн. інфляційних втрат.

03 січня 2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 116). Відповідач зазначає, що визнає позовні вимоги щодо стягнення боргу за послуги з розподілу електричної енергії на підставі Договору у сумі 450 000,00 грн. Опис позиції відповідача щодо підстав та розміру нарахованих позивачем санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язання є не актуальним, адже позивачем у заяві (вх. № 1545), в порядку ст. 46 ГПК України, не заявляються до стягнення штрафні санкції. Відповідач зазначає про наявність обставин щодо зменшення штрафних санкцій та наявності обставин непереборної сили. Так, у відзиві міститься посилання на лист ТПП України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким засвідчено форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили) військову агресію Російської Федерації проти України. Наказом Мінреінтеграції від 25 квітня 2022 року № 75 «Про затвердження Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні)…», територію Харківської міської територіальної громади та громади області віднесено до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій. Також, згідно офіційної інформації, що розміщена на сайті НЕК «УКРЕНЕРГО», відповідач з 04 квітня 2022 року у стані дефолту, тобто фактично припинив діяльність на ринку електричної енергії. У відзиві зазначено, що відповідач зареєстрований та фактично до введення воєнного стану здійснював господарську діяльність у м. Харкові та як за основними, так і додатковими видами діяльності позбавлений можливості працювати. У зв`язку з вищевикладеним, відповідач прохає про стягнення з нього 450 000,00 грн. основного боргу та відмову у стягненні 3% річних і зменшення інфляційних втрат на 90%.

23 січня 2023 року до суду від відповідача надійшла відповідь на відзив (вх. № 1544). У цій заяві по суті справи позивач зазначає, що відповідачем не доведено, що введення воєнного стану на території України унеможливило здійснювати ним господарську діяльність та набувати кошти. Також, відповідач не надав до відзиву доказів того, що суб`єкт господарювання зупинив роботу у зв`язку з воєнним станом, що всі працівники (їх частина), керівник підприємства, інші посадові особи мобілізовані та перебувають у складі Збройних Сил України, тимчасово не виконують професійних обов`язків у зв`язку з воєнними діями, все або частина складу рухомого майна підприємства задіяні під час тих чи інших заходів, що б перешкоджало йому здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану. У зв`язку з цим, позивач прохає задовольнити позовні вимоги.

22 лютого 2023 року відповідачем надано до суду відзив (вх. № 4322) на заяву про уточнення позовних вимог. У відзиві відповідач ще раз зазначив, що сума боргу до стягнення у розмірі 450 000,00 грн. є обґрунтованою та він визнає означену суму. Також, відповідач наводить свій розрахунок 3% річних виходячи з ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не з погоджених сторонами умов Договору і зазначає, що обґрунтованим є стягнення 1 812,00 грн. 3% річних. Інфляційні втрати відповідач вважає обґрунтованими у розмірі 11 250,00 грн. Додатково, відповідач ще раз зазначає, що 8 722,22 грн. 3% річних та 70 609,02 інфляційних втрат є надмірною санкцією та прохає про їх зменшення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

ВІДНОСНО НАЯВНОСТІ ПІДСТАВ ДЛЯ СТЯГНЕННЯ КОШТІВ.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Правовідносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії (надалі «ПРРЕЕ»). Згідно з п.12 ст.4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, в тому числі, договори про приєднання до системи розподілу. Розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства (ч. 1 ст. 45 Закону України «Про ринок електричної енергії»). Пунктом 2.1.5 ПРРЕЕ передбачено, що договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил. Оператор системи розподілу зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також у друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та у власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії. Договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії за ініціативою споживача або оператора системи відповідно до визначених цими Правилами випадків, як правило, укладається шляхом приєднання споживача за заявою-приєднанням до розробленого оператором системи розподілу договору на умовах складеного оператором системи розподілу паспорта точки розподілу/передачі. Пунктом 2.1.17 ПРРЕЕ передбачено, що договір електропостачальника про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії є публічним договором приєднання, зміст якого визначається оператором системи на основі типового договору, що є додатком 4 до цих Правил, оприлюднюється на офіційному веб-сайті оператора системи та укладається шляхом надання електропостачальником заяви-приєднання. Датою початку дії зазначеного договору є наступний робочий день від дня отримання оператором системи заяви-приєднання електропостачальника щодо укладення такого договору. На вимогу електропостачальника оператор системи протягом трьох робочих днів від дати звернення повинен надати електропостачальнику підписаний оператором системи примірник укладеного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу (передачі) у письмовій формі. Згідно з п.4.2 ПРРЕЕ вбачається, що послуги з розподілу або передачі електричної енергії оплачуються відповідно до умов договору споживача з електропостачальником або споживачем, або електропостачальником на зазначений у відповідних договорах поточний рахунок оператора системи.

Відповідно до ч. 1 ст. 643 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У разі, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Як підтверджено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго Х» (відповідач) приєдналося до умов публічного Договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, що підтверджується заявою-приєднанням від 16 січня 2019 року. В подальшому даному Договору присвоєно № 82 від 28 січня 2019 року. Типовий договір розміщено на офіційному сайті оператора системи розподілу АТ «Українська залізниця». За означеним Договором, позивач виступає в якості оператора системи розподілу (надалі «ОСР»), а відповідач в якості постачальника. У заяві-приєднання зазначено, що погодившись з цією заявою-приєднанням (акцептувавши її), електропостачальник засвідчує вільне волевиявлення щодо приєднання умов Договору в повному обсязі. З моменту акцептування цієї заяви-приєднання електропостачальник та ОСР набувають всіх прав та обов`язків за Договором і несуть відповідальність за їх невиконання (неналежне виконання) згідно з умовами Договору та чинним законодавством України.

Пунктом 1.1 Договору визначено, що цей договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам постачальника як послуги ОСР. Укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання постачальника до умов цього договору. Відповідно до п. 2.1 Договору, на підставі цього договору ОСР забезпечує недискримінаційний доступ постачальника до мереж ОСР з метою реалізації постачальником як суб`єктом роздрібного ринку своїх прав та виконання обов`язків та функцій постачальника електричної енергії по відношенню до споживачів, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності ОСР. ОСР надає послуги з розподілу електричної енергії за сукупністю споживачів, які входять до групи постачальника згідно з реєстром за ЕІС кодами споживачів та їх точок вимірювання. Реєстр ведеться ОСР в електронному вигляді. ОСР забезпечує інформаційний обмін та контроль за режимами розподілу в обсязі, необхідному та достатньому для виконання постачальником функцій відповідного суб`єкта роздрібного ринку електричної енергії. Відповідно до п. 3.1. Договору ціна послуг з розподілу визначається згідно з Порядком встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії затвердженого Регулятором. Ціна інших послуг визначається згідно з калькуляціями, розрахованими на підставі Методики розрахунку вартості робіт з підключення електроустановок споживачів до електричних мереж ліцензіата та інших додаткових робіт і послуг, пов`язаних із ліцензованою діяльністю, затвердженої Регулятором. Згідно із п. 3.2. Договору вартість Договору складає вартість послуг з розподілу (передачі) електричної енергії за сукупністю споживачів постачальника, яким згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій Постачальника) послуги з розподілу (передачі) електричної енергії придбаває постачальник, та вартість інших послуг згідно з договором. Відповідно до п. 3.3. Договору розрахунковим періодом для цілей цього Договору є календарний місяць (з першого по останнє число місяця включно). Відповідно до п. 3.4. Договору оплата послуг з розподілу, визначених у п. 3.2. Договору, здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати за 5 днів до початку розрахункового періоду відповідно до прогнозних обсягів постачання електроенергії на наступний розрахунковий місяць, наданих Постачальником у Додатку 5 до цього Договору, з наступним перерахунком. Згідно із п. 3.5. Договору оплата послуг з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником на поточний рахунок ОСР. Відповідно до п. 3.6. Договору у випадку, якщо ініціатором послуг, що надаються на виконання умов цього договору, є електропостачальник, вартість послуг визначається ОСР у відповідному рахунку, якщо інше не визначено в Додатку 2 «Порядок розрахунків». Розділом 4 Договору визначено зобов`язання сторін. ОСР зобов`язується (п.4.1), зокрема: виконувати умови цього договору, та надавати постачальнику недискримінаційний доступ до електричних мереж на території здійснення ліцензованої діяльності ОСР з метою постачання електричної енергії споживачам; відображати інформацію, передбачену главою 3 цього договору, та суми, що підлягають сплаті за надання послуг з розподілу електричної енергії постачальником, на особовому рахунку споживача постачальника; здійснювати розподіл електричної енергії споживачу постачальника із дотриманням показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами. Постачальник зобов`язується (п.4.2), зокрема: виконувати умови цього договору; здійснювати оплату послуг з розподілу електричної енергії у повному обсязі згідно умовами глави 3 цього договору та інших платежів, необхідність яких випливає з умов цього договору, протягом п`яти робочих днів з дня отримання рахунку, якщо інший строк не зазначено в додатку 2 «Порядок розрахунків». Згідно з п.п.5.1, 5.2 договору ОСР має право на отримання від постачальника своєчасної оплати за надання послуг з розподілу електричної енергії споживачам Постачальника, яким згідно з умовами договорів про постачання електричної енергії (комерційних пропозицій Постачальника) оплату (придбання) послуг з розподілу електричної енергії забезпечує Постачальник, оплати послуг з відключення та підключення об`єктів споживачів постачальника та інших послуг, передбачених порядком розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору. Постачальник має право, зокрема на отримання інформації щодо обсягу та якості електричної енергії, умов та фактичних режимів її розподілу, тарифів (цін), порядку оплати за переліком споживачів балансуючої групи постачальника. За внесення платежів, передбачених цим договором, за порушенням термінів, визначених порядком розрахунків, постачальник сплачує ОСР пеню у розмірі 0,5% від суми прострочення платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення ), по день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком (п.6.6 договору). Пунктом 1.3 додатку 2 до Договору передбачено, що постачальник у термін до 16:00 24 числа місяця, що передує початку розрахункового місяця надає ОСР у форматі MS Excel, підписаний ЕЦП з позначкою часу уповноваженої особи Постачальника на електронну адресу , Повідомлення про заявлений обсяг купівлі електричної енергії по споживачам Постачальника з зазначенням обсягів постачання електричної енергії та розрахунковою вартістю послуг з розподілу на наступний розрахунковий місяць за формою Додатку 5 до цього Договору. Згідно з порядком внесення платежів, зазначеного в додатку 2 до Договору, оплата вартості послуги з розподілу електричної енергії здійснюється постачальником у формі 100% попередньої оплати, яка визначається на підставі заявлених постачальником згідно додатку 5 до договору обсягів постачання електричної енергії для споживачів, оплата за розподіл яких здійснюється через постачальника. Оплата проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСР, зазначений у п.11.2 цього договору, до 25-го числа, що передує початку розрахункового періоду (п.2.2). Постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та постачальником (додаток 3 до цього договору), складеного за підсумками розрахункового періоду (п.2.8 цього порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання. Сума остаточного розрахунку визначається як різниця між вартістю розподіленої електричної енергії споживачам постачальника, зазначеної в Акті прийому-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії, та сумарною оплатою постачальника за розрахунковий період з урахуванням ПДВ (п.2.3). Датою оплати є дата зарахування коштів на поточний рахунок ОСР (п.2.7). За підсумками розрахункового періоду з 1 по 7 число (включно) місяця, наступного за розрахунковим за даними реалізації послуги з розподілу електроенергії, що надаються структурними підрозділами ОСР Постачальнику, Постачальником складається та надсилається на електронну адресу ОСР Реєстр споживачів Постачальника, яким забезпечується розподіл електричної енергії мережами ОСР AT «Укрзалізниця» за звітний розрахунковий період у форматі MS Excel, підписаний ЕЦП з позначкою часу уповноваженої особи Постачальника у формі Додатку №7 до цього Договору. Постачальник в п`ятиденний термін після отримання актів та реєстру за звітний розрахунковий період зі свого боку підписує їх у двох примірниках, завіряє печаткою та повертає по одному примірнику до ОСР. У разі несплати постачальником остаточного рахунку за надання послуг з розподілу електричної енергії в установлений строк, ОСР нараховує, а постачальник сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на день прострочення) за кожен день прострочення включно по день фактичної оплати, а за прострочення понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу (п.4.2 додатку 2 до Договору).

Відповідно до погодженого сторонами додатку № 7 «Реєстр споживачів, що входять в балансуючу групу Постачальника ТОВ «ЕНЕРГО Х» від 28 лютого 2022 року до Договору за звітний розрахунковий період лютий 2022 року» (реєстрація ОСР № 246 від 09.03.2022) до Договору, обсяг, за який споживач здійснюють оплату послуг з розподілу через Постачальника становить 535 566 кВт/год. На даний обсяг розподіленої електричної енергії складено акт прийому-передачі наданих послуг за лютий 2022 року № 02/82 від 28.02.2022 та виставлено рахунок-фактуру № 02/82 від 28.02.2022 на суму 571 720,99 грн. з ПДВ відповідно до діючого тарифу 0,88959 грн. кВт./год. Позивач бере до розрахунку суму боргу 551 422,22 грн. з ПДВ. Після подання позивачем заяви в порядку ст. 46 ГПК України суму боргу за означеним періодом визначено в розмірі 401 734,75 грн. з ПДВ.

Відповідно до погодженого сторонами додатку № 7 «Реєстр споживачів, що входять в балансуючу групу Постачальника ТОВ «ЕНЕРГО Х» від 31 березня 2022 року до Договору за звітний розрахунковий період березень 2022 року» (реєстрація ОСР № 523 від 12.04.2022) до Договору, обсяг, за який споживач здійснюють оплату послуг з розподілу через Постачальника становить 42 768 кВт/год. На даний обсяг розподіленої електричної енергії складено акт прийому-передачі наданих послуг за березень 2022 року № 03/82 від 31.03.2022 та виставлено рахунок-фактуру № 03/82 від 31.03.2022 на суму 45 655,19 грн. з ПДВ відповідно до діючого тарифу 0,88959 грн. кВт./год.

Відповідно до погодженого сторонами додатку № 7 «Реєстр споживачів, що входять в балансуючу групу Постачальника ТОВ «ЕНЕРГО Х» від 30 квітня 2022 року до Договору за звітний розрахунковий період квітень 2022 року» (реєстрація ОСР № 756 від 12.05.2022) до Договору, обсяг, за який споживач здійснюють оплату послуг з розподілу через Постачальника становить 2 445 кВт/год. На даний обсяг розподіленої електричної енергії складено акт прийому-передачі наданих послуг за квітень 2022 року № 04/82 від 30.04.2022 та виставлено рахунок-фактуру № 04/82 від 30.04.2022 на суму 2 610,06 грн. з ПДВ відповідно до діючого тарифу 0,88959 грн. кВт./год.

13 вересня 2022 року додатки № 7, рахунки та акти були направлені відповідачу цінним листом з описом вкладеного засобами поштового оператора «Укрпошта» (трекінг номер - 880), а електронною поштою: 12 березня 2022 року за лютий 2022 року, 10 квітня 2022 року за березень 2022 року. Загальна сума всіх виставлених рахунків за період з лютого 2022 року по квітень 2022 становить 599 687,47 грн., а з урахуванням здійснених відповідачем оплат заборгованість складає - 450 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.4. додатку 2 до Договору, датою отримання рахунка Постачальником, вважається: - у випадку вручення рахунка уповноваженому представнику Постачальника - дата отримання цього рахунка Постачальником, зазначена ним в рахунку на екземплярі ОСР; - у разі направлення рахунка рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів); - у разі направлення рахунка нарочним - дата вручення його Постачальнику; - у разі направлення рахунка електронною поштою - вважається наступний робочий день після направлення їх ОСР. В разі неотримання Постачальником рахунків та Актів прийому-передачі та виконаних робіт ОСР направляє зазначені документи поштовим зв`язком.

Тобто, днем належного вручення рахунку та акту за лютий 2022 року є 14 березня 2022 року, адже 12 березня 2022 року (день коли була здійснена відправка на електронну пошту відповідача вказану в заяві-приєднання) є вихідним днем (суботою), а відповідно до п. 2.4. додатку 2 до Договору датою отримання рахунка постачальником, у разі направлення рахунка електронною поштою - вважається наступний робочий день після направлення, яким і є 14 березня 2022 року (понеділок).

Аналогічна ситуація і з документами за березень 2022 року. Днем належного вручення рахунку та акту за березень 2022 року є 11 квітня 2022 року, адже 10 квітня 2022 року (день коли була здійснена відправка на електронну пошту відповідача вказану в заяві-приєднання) є вихідним днем (неділя), а відповідно до п. 2.4. додатку 2 до Договору датою отримання рахунка постачальником, у разі направлення рахунка електронною поштою - вважається наступний робочий день після направлення, яким і є 11 квітня 2022 року (понеділок).

В свою чергу, днем належного вручення додатку № 7, рахунку та акту за квітень 2022 року є 20 вересня 2022 року, що, як встановлено судом, рахується наступним чином: 13 вересня 2022 року (день відправлення додатків № 7, рахунків та актів за Договором) + 7 днів поштового перебігу по Україні (місцезнаходження позивача Київ, відповідача - Харків) = 20 вересня 2022 року.

Отже, позивачем було належним чином вручено додатки № 7, рахунки та акти за Договором за вищеозначеними датами. Водночас, відповідачем не було оплачено означену заборгованість. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем визнається сума заборгованості перед позивачем у розмірі 450 000,00 грн. за Договором.

Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за розподіл електричної енергії за Договором у розмірі 450 000,00 грн.

ВІДНОСНО СТЯГНЕННЯ 3% РІЧНИХ.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України в загальному розмірі 8 722,22 грн. (з урахуванням заяви позивача в порядку ст. 46 ГПК України (вх. № 1545 від 23 січня 2023 року).

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року по справі № 910/18557/20 зазначено наступне: «Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, суд прийшов до висновку про наявність помилок у його розрахунку.

Відносно нарахування 3% річних на заборгованість за лютий 2022 року суд зазначає наступне. Як було встановлено судом, рахунок на оплату був вручений 14 березня 2022 року. Відповідно до п. 2.3. Додатку № 2 до Договору постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та постачальником (додаток 3 до цього договору), складеного за підсумками розрахункового періоду (п.2.8 цього порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання. Тобто, відповідач мав можливість сплатити заборгованість до 21 березня 2022 року (включно), а отже прострочення має місце починаючи з 22 березня 2022 року. Натомість, позивачем визначено дату початкового періоду 21 березня 2022 року, а отже здійснено помилку в одному дні загального періоду нарахування. У зв`язку з цим, правильною сумою нарахування 3% річних на заборгованість за лютий 2022 року є 7 858,52 грн., проти 7 891,62 грн. визначених позивачем.

Відносно нарахування 3% річних на заборгованість за березень 2022 року суд зазначає наступне. Як було встановлено судом, рахунок на оплату був вручений 11 квітня 2022 року. Відповідно до п. 2.3. Додатку № 2 до Договору постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та постачальником (додаток 3 до цього договору), складеного за підсумками розрахункового періоду (п.2.8 цього порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання. Тобто, відповідач мав можливість сплатити заборгованість до 18 квітня 2022 року (включно), а отже прострочення має місце починаючи з 19 квітня 2022 року. Натомість, позивачем визначено дату початкового періоду 18 квітня 2022 року, а отже здійснено помилку в одному дні загального періоду нарахування. У зв`язку з цим, правильною сумою нарахування 3% річних на заборгованість за березень 2022 року є 788,01 грн., проти 791,77 грн. визначених позивачем.

Відносно нарахування 3% річних на заборгованість за квітень 2022 року суд зазначає наступне. Як було встановлено судом, рахунок на оплату був вручений 20 вересня 2022 року. До суду не представлено доказів вручення рахунку та акту засобами електронної пошти, а отже суд керується датою відправкою цих документів засобами поштового зв`язку рекомендованим листом. Відповідно до п. 2.3. Додатку № 2 до Договору постачальник здійснює остаточний розрахунок за розподіл електричної енергії відповідно до акта прийому-передачі наданих послуг з розподілу електричної енергії між ОСР та постачальником (додаток 3 до цього договору), складеного за підсумками розрахункового періоду (п.2.8 цього порядку розрахунків), та рахунку протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня їх отримання. Тобто, відповідач мав можливість сплатити заборгованість до 27 вересня 2022 року (включно), а отже прострочення має місце починаючи з 28 вересня 2022 року (24 вересня 2022 року (субота) та 25 вересня 2022 року (неділя) є вихідними днями). Натомість, позивачем визначено дату початкового періоду 18 травня 2022 року. У зв`язку з цим, правильною сумою нарахування 3% річних на заборгованість за квітень 2022 року є 10,30 грн., проти 38,83 грн. визначених позивачем.

Таким чином, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 8 656,83 грн., проти 8 722,22 грн., визначених позивачем.

Зазначені відповідачем обставини щодо форс-мажорної обставини та зупинення здійснення діяльності не може бути підставою для відмови у стягнення 3% річних.

ВІДНОСНО СТЯГНЕННЯ ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 70 609,02 грн. (з урахуванням заяви позивача в порядку ст. 46 ГПК України (вх. № 1545 від 23 січня 2023 року).

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 січня 2022 року по справі №910/18557/20 зазначено наступне: «Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду».

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем, суд прийшов до наступних висновків.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 06 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Позивачем заявлено період нарахування інфляційних втрат: 1) відносно заборгованості за лютий 2022 року у розмірі 401 734,75 грн. (хоча позивачем невірно здійснюється округлення суми до 401 735,00 грн.) за період квітень 2022 жовтень 2022; 2) відносно заборгованості за березень 2022 року у розмірі 45 655,19 грн. за період травень 2022 жовтень 2022; 3) відносно заборгованості за квітень 2022 року у розмірі 2 610,06 грн. за період червень 2022 жовтень 2022.

Суд звертає увагу, що в цей період були дійсні норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII. Лише Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» було зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII. Тобто, за заявлений період норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII були чинні. Як передбачено нормами Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII та Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення (ст. 1). Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях (ст. 3 Закону). Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індекс інфляції застосовується для індексації грошових доходів населення, для розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів, які виплачується у разі затримки їх виплати більше, ніж на один місяць, для переоцінки об`єктів основних засобів, для індексації збитків від крадіжок, недостачі, псування (втрати) матеріальних цінностей, індексації нормативної грошової оцінки землі, індексації величини орендної плати за землю і ще в деяких інших випадках.

Позивачем не надано до матеріалів справи доказів обчислення індексу інфляції центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики та публікації в офіційних періодичних виданнях останнього. Також, не надано доказів того, що величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка та не надано доказів того, що Держстатом здійснено публікацію щодо цього не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, в офіційних періодичних виданнях.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р]. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з переліку зазначених норм та норм встановлених у статтях 73, 74, 76, 77 та 86 ГПК України, суд вважає за доцільне зазначити, що означена позивачем сума індексу інфляції у позові не має жодного обґрунтування та посилання, що прострочення грошового зобов`язання від відповідача, виступає способом захисту майнового права у вигляді відшкодування матеріальних втрат (збитків) кредитора саме від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та на підставі чого Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (кредитором) повинно бути отримано компенсацію (плату) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Тому суд не вбачає правових підстав задовольнити частину позовних вимог, а саме щодо стягнення з відповідача індексу інфляції, як такої що спричинило позивачу матеріальні втрати (збитки) саме від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 73-80, 86, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Х» (61023, місто Харків, вулиця Мироносицька, будинок 95; ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5; ) в особі філії «Енергозбут» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (01135, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 97; ) 450 000,00 грн. за розподіл електричної енергії, 3% річних у розмірі 8 656,83 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 6 879,85 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "21" березня 2023 р.

Суддя Н.В. Калініченко