ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 Справа № 914/3089/22

Господарський суд Львівської області у складі судді Синчука М.М., розглянувши матеріали позовної заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛАНІДАС», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СКОМЕКС-УКРАЇНА», Львівська обл., Сокальський район, с. Перетоки,

про: стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛАНІДАС» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКОМЕКС-УКРАЇНА» про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 09.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

Згідно відомостей ЄДРЮОФОПГФ, місцезнаходженням юридичної особи відповідача (ідентифікаційний код 38991462) є: 80023, Львівська область, Сокальський район, с. Перетоки, вул. Шевченка, 86а.

Поштова кореспонденція надсилалась судом на адресу відповідача згідно ЄДРЮОФОПГФ.

Судом з відомостей АТ «Укрпошта» (трекінг поштових відправлень) встановлено, що поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження від 09.01.2023, які надсилались відповідачу (ідентифікатор поштового відправлення №08) вручено особисто.

Відповідно до частин третьої та сьомої статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Заяв про зміну відповідачем місцезнаходження не поступало.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17 отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Окрім того, встановлено, що поштове відправлення з позовною заявою з додатками, яку позивач скерував на адресу відповідача (ідентифікатор поштового відправлення № 533) вручено особисто.

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи.

Таким чином, суд констатує, що сторони є належним чином повідомлені про розгляд їхньої справи у суді та мали можливість передбачену законом на реалізацію своїх прав та виконання обов`язків.

Відповідно до частин п`ятої та восьмої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Статтею 248 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що серед принципів господарського судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи судом.

Частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Отже, враховуючи належне повідомлення сторін про судовий розгляд справи, неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та достатність доказів наявних у матеріалах справи для вирішення спору по суті, з урахуванням строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду спору по суті.

Позиція позивача.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги невиконанням відповідачем умов Договору поставки № 55915 від 18.02.2020 в частині оплати вартості поставленого Товару у сумі 7 748, 06 грн.

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач просить суд стягнути з відповідача: 2 268, 28 грн інфляційних втрат, 280, 20 грн - 3% річних та пеню у розмірі 2 857, 02 грн..

Позиція відповідача.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, позовні вимоги не заперечив, доказів сплати заборгованості не подав.

Обставини справи.

Вісімнадцятого лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БЛАНІДАС» (Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКОМЕКС-УКРАЇНА» (Відповідач, Покупець) було укладено Договір поставки №55915.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Постачальник зобов`язується поставити товар зазначений в специфікації та/або накладній, (надалі - «Товар»), а Покупець - прийняти його та оплатити на умовах, зазначених в Договорі.

Згідно з пункту 2.1. Договору факт передачі Товару від Постачальника Покупцю підтверджується підписаними видатковими накладними, які є невід`ємного частиною даного Договору.

Сума цього Договору складає суму всіх видаткових накладних на Товар поставлений згідно Договору (Пункт 4.1. Договору).

Відповідно до пункту 4.2. Договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються шляхом банківського перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, протягом 15 календарних днів з дати підписання Сторонами видаткової накладної.

Згідно з видатковою накладною №ЕР-25475 від 19.08.2021 позивач поставив відповідачу наступний товар: Бланідас-А Ацід, 20л (26,2 кг)(Blanіdas-A Acid, 20) (26.2 kg))-засіб миючий сильно-кислотний в кількості 3 шт на суму 2 195, 67 грн; Бландіс-А Форте, 20л (23кг) (Blanidas-A Forte, 20) (23 kg))-засіб дезинфікуючий в кількості 3 шт на суму 4 261, 05 грн. Усього з ПДВ 7 748, 06 грн.

Видаткова накладна підписана та скріплена печатками сторін.

В матеріалах справи відсутні докази здійснення Відповідачем оплати вартості поставленого товару у розмірі 7 748, 06 грн.

У зв`язку з відсутністю оплати Товару, Позивач 08.02.2022 на адресу Відповідача скерував претензію від №11-02/04*/159-1, в якій просив оплатити прострочену заборгованість.

Згідно з пунктом 5.2. Договору у випадку несвоєчасної оплати Покупцем поставленого Товару, останній сплачує Постачальникові пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несплаченої суми поставленого Товару, за кожний день невиконання своїх зобов`язань, З % річних та збитки від інфляції. Нарахування пені здійснюється за весь період прострочення

Відповідно до пункту 5.4. Договору у випадку прострочення поставки Товару, Постачальник на вимогу Покупця, повинен сплатити Покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вартості не поставленого Товару, за кожний день невиконання своїх зобов`язань.

Строк позовної давності щодо стягнення пені, 3 % річних та збитки від інфляції складає 3 (три) роки (Пункт 5.4. Договору).

У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач просить суд стягнути з відповідача: 2 268, 28 грн інфляційних втрат, 280, 20 грн - 3% річних та пеню у розмірі 2 857, 02 грн.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 ст. 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. ст. 11, 629 ЦК України, договір є однією із підстав виникнення зобов`язань та обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Правовідносини між сторонами у справі виникли з Договору поставки № 55915 від 18.02.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов Договору поставки, Позивач згідно з видатковою накладною №ЕР-25475 від 19.08.2021 поставив відповідачу наступний товар: Бланідас-А Ацід, 20л (26,2 кг)(Blanіdas-A Acid, 20) (26.2 kg))-засіб миючий сильно-кислотний в кількості 3 шт на суму 2 195, 67 грн; Бландіс-А Форте, 20л (23кг) (Blanidas-A Forte, 20) (23 kg))-засіб дезинфікуючий в кількості 3 шт на суму 4 261, 05 грн. Усього з ПДВ 7 748, 06 грн.

Видаткова накладна підписана та скріплена печатками сторін.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач свого обов`язку щодо оплати отриманого Товару у сумі 7 748, 06 грн не здійснив, наявності не погашеної заборгованості не спростував, доказів її сплати не надав, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вказана сума боргу підтверджується матеріалами справи, та підлягає стягненню з останнього на користь позивача у розмірі 7 748, 06 грн. Доказів зворотнього суду не надано.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов`язання боржником, оскільки, відповідно до ч.7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 5.2. Договору у випадку несвоєчасної оплати Покупцем поставленого Товару, останній сплачує Постачальникові пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від несплаченої суми поставленого Товару, за кожний день невиконання своїх зобов`язань, З % річних та збитки від інфляції. Нарахування пені здійснюється за весь період прострочення

Відповідно до пункту 5.4. Договору у випадку прострочення поставки Товару, Постачальник на вимогу Покупця, повинен сплатити Покупцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від вартості не поставленого Товару, за кожний день невиконання своїх зобов`язань.

Строк позовної давності щодо стягнення пені, 3 % річних та збитки від інфляції складає 3 (три) роки (пункт 5.4. Договору).

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми 3% річних, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, судом встановлено, що позивач правомірно просить стягнути з відповідача 280, 20 грн 3% річних.

Стосовно позовної вимоги про стягнення суми інфляційних втрат судом встановлено, що позивачем допущені арифметичні помилки у нарахуванні, які не зменшують суму, що підлягає до стягнення, оскільки за розрахунками суду загальна сума таких проведених нарахувань є більшою, ніж просить стягнути позивач. Враховуючи, що суд при прийнятті рішення не може вийти за межі позовних вимог, а позивач не подавав такої заяви, відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 268, 28 грн інфляційних втрат - підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 857, 02 грн пені суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок, підстави та правильність нарахування суми пені відповідно до положень п.п. 5.2, 5.4. договору та ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», судом встановлено, що позивач правомірно просить стягнути з відповідача 2 857, 02 грн пені.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення в повному обсязі, а саме основну суму боргу в розмірі 7 748,06 грн, інфляційні втрати в сумі 2 268,28 грн, 3% річних в сумі 280,20 грн та пеню у сумі 2857,02 грн.

Судові витрати.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скомекс Україна» (80023, Львівська обл., Сокальський р-н, село Перетоки, вулиця Шевченка, будинок 86а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛАНІДАС» (01015, м. Київ, вул. Добровольчих Батальйонів, будинок 17; ) суму основної заборгованості у розмірі 7 748,06 грн, інфляційні втрати в сумі 2 268,28 грн, 3% річних в сумі 280,20 грн, пеню у сумі 2 857,02 грн та 2 481, 00 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Головуючий суддя Синчук М.М. перебував у відпустці з 06.03.2023 по 17.03.2023 включно.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Синчук М.М.