ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2023 року м.Дніпро Справа № 908/1221/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Парусніков Ю.Б., Верхогляд Т.А.,

секретар судового засідання Зелецький Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2022р. у справі №908/1221/22

за позовною заявою: Приватного акціонерного товариства "БЕРТІ", м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", м. Запоріжжя

про стягнення 966961,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.12.2022р. (повне рішення складено - 05.01.2023р., суддя - Корсун В.Л., м. Запоріжжя) у справі №908/1221/22 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на користь Приватного акціонерного товариства "БЕРТІ" - 847627 грн. 58 коп. основного боргу, 119333 грн. 83 коп. інфляційних втрат та 14504 грн. 43 коп. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свого обов`язку щодо оплати позивачу за поставлений товар обумовленого у договорі не виконав. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Приймаючи до уваги, що відповідачем не спростовано отримання товару на суму 847628,06 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 847627,58 грн. Згідно із розрахунком суду (проведеним за допомогою комп`ютерної юридичної інформаційно-пошукової системи "Законодавство"), розміру індексу інфляції за період з березня по червень 2022 року становить 126102, 63 грн. Враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати за вказаний період у сумі 119333,83 грн., тобто у меншому розмірі, позовні вимоги задовольняються в цій частині в сумі 119333,83 грн.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2022р. скасувати і ухвалити нове рішення по даній справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, при його ухваленні не виконані всі вимоги цивільного законодавства, всебічно не перевірено обставини справи, не дотримані норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в рішенні не повно відображено обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки не є вичерпними, не підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні;

- відсутність посилання у накладній на конкретну специфікацію, різниця у номенклатурі ресурсів та вартості поставленої продукції дає підстави вважати, що вказана поставка могла здійснюватися за будь-якою іншою специфікацією;

- перебіг строку виконання грошового зобов`язання, який виник на підставі договору, повинен починатись зі строку, визначеному у специфікації. Проте, у зв`язку з відсутністю посилання у накладній на конкретну специфікацію, відсутня змога встановити за якою саме специфікацією здійснювалась поставка товару, а відповідно не можливо встановити конкретний строк виникнення обов`язку з оплати;

- позивачем не доведено належними засобами доказування, що строк виконання грошових зобов`язань з боку ПАТ "Запоріжсталь" на оплату ресурсів за договором №20/2020/1402 від 17.02.2021 року настав.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

У запереченнях на апеляційну скаргу ПрАТ "БЕРТІ" зазначає, що вона є безпідставною, а рішення по справі повністю обґрунтованим та законним. Апеляційна скарга не містить доводів про те, що відповідача не влаштовував обсяг або якість отриманого товару, доводів (документа у вигляді листа, претензії), які б свідчили про будь-які претензії до кількості або якості отриманого товару. Також відсутні заперечення щодо того, що між позивачем та відповідачем наявний лише один договір, будь-які інші договори відсутні, що беззаперечно доводить той факт, що відвантаження відбулось саме за цим договором.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.02.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2022р. у справі №908/1221/22. Розгляд справи призначено в судове засідання на 20.03.2023р.

В засіданні суду 20.03.2023 представники сторін в режимі відеоконференції надали свої пояснення по апеляційній скарзі.

В судовому засіданні 20.03.2023р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

26.03.20 між ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" - покупець та ПрАТ "БЕРТІ" - постачальник укладено договір №20/2020/1402 (надалі - договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язався передати, а покупець - прийняти і оплатити матеріали (надалі - ресурси) на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до п. 2.1. договору, кількість, номенклатура ресурсів зазначаються у специфікаціях до даного договору, що є його невід`ємними частинами (надалі - специфікації).

В п. 3.1. договору сторони обумовили, що поставка ресурсів здійснюється видами транспорту, вказаними в специфікаціях. Постачальник зобов`язується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних в специфікаціях у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року.

Відповідно до п. 3.2. договору, строки поставки ресурсів вказується у специфікаціях. У випадку поставки ресурсів у відповідності з графіком - графік оформлюється в якості додатку до даного договору, що є його невід`ємною частиною.

За умовами п. 4.1. договору, поставка ресурсів здійснюється за цінами, що визначені у відповідності з умовами поставки, вказаними у специфікаціях, та включають у себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування та інші витрати постачальника, пов`язані з поставкою ресурсів.

Відповідно до п. 5.1., 5.2. договору, оплата покупцем ресурсів здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у даному договорі.

Датою оплати ресурсів вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.3. договору).

Оплата за поставлені ресурси буде проводитись протягом строку, вказаного у специфікації, який рахується з моменту поставки ресурсів та надання документів, вказаних у п. 6.4. договору.

В п. 6.4. договору вказано, що постачальник зобов`язаний надати покупцю до початку приймання ресурсів оригінали наступних документів: рахунок на оплату ресурсів; видаткову накладну; сертифікат або паспорт якості. Постачальник зобов`язаний надати покупцю в електронній формі податкову накладну на всю суму податкових зобов`язань, що виникли у постачальника, згідно діючого законодавства України.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 25.03.21р., сторонами внесено зміни до п. 10.5. договору та викладено його в наступній редакції: "Даний договір діє до 25 березня 2022 р. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань по даному договору".

17.12.2021р. сторонами підписано специфікацію №10 на поставку ресурсів на загальну суму 2717278,80 грн. згідно переліку, викладеного в п. 1 специфікації.

Відповідно до п. 4. Специфікації, строк поставки: протягом 45 календарних днів з моменту направлення постачальнику письмової заявки покупця, підписаної уповноваженою особою.

Пунктом 2 специфікації визначено строк оплати поставлених ресурсів - протягом 75 календарних днів з моменту поставки ресурсів та надання повного пакету документів згідно п. 6.4. договору.

Як свідчить лист-заявка за вих. від 20.12.2021р. №17/1178954, копія якої надана позивачем до додаткових пояснень по справі, відповідачем здійснено замовлення ресурсів у відповідності з умовами договору №20/2020/1402 від 26.03.2020р. з датою поставки до 01.02.2022р. згідно переліку.

При цьому, судом встановлено, що перелік ресурсів в листі-заявці відповідає переліку ресурсів, визначених специфікацією №10.

За видатковою накладною №РН-0000557 від 20.12.2021р. позивачем поставлено відповідачеві ресурси на загальну суму 847628,06 грн. Ресурси отримано уповноваженою особою відповідача на підставі довіреності №97043470 від 20.12.2021, про що свідчить підпис уповноваженої особи на видатковій накладній.

У зв`язку з несплатою відповідачем вартості отриманих ресурсів, 06.07.2022р. позивачем на адресу відповідача надіслано претензію від 05.07.2022р. з вимогою оплатити заборгованості у розмірі 847627,58 грн.

Відповідачем отриманий товар на суму 847627,58 грн. не оплачено, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення суми заборгованості та інфляційних втрат в примусовому порядку.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Матеріалами справи підтверджується, що Публічним акціонерним товариством "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" та Приватним акціонерним товариством "БЕРТІ" укладено договір №20/2020/1402 від 26.03.2020р. (далі - договір), відповідно до п.1.1. якого, постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити матеріали (далі - ресурси) на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору, кількість, номенклатура ресурсів зазначаються в специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

В пункті 4.1. договору сторони узгодили, що поставка ресурсів здійснюється за цінами, визначеними у відповідності до умов поставки, вказаними в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника пов`язані з поставкою ресурсів.

17.12.2021р. сторонами була підписана специфікація №10 до договору №20/2020/1402 від 26.03.2020р., згідно з якою погоджені ціна, кількість та номенклатура ресурсів, які мали бути поставлені згідно договору на загальну суму 2717278,80 грн.

В подальшому, 20.12.2021р. відповідачем надана позивачу заявка на поставку обумовленої в специфікації продукції в строк до 01.02.2022р.

З видаткової накладної №РН-0000557 від 20.12.2021р., що міститься в матеріалах справи, вбачається, що позивачем було поставлено відповідачеві ресурси на загальну суму 847628,06 грн. Ресурси було отримано уповноваженою особою відповідача на підставі довіреності №97043470 від 20.12.2021р., про що свідчить підпис уповноваженої особи на видатковій накладній. Зазначена накладна підписана без будь-яких зауважень.

Таким чином, підтверджується належне виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки ресурсів відповідачеві.

Згідно з п. 5 специфікації строк оплати поставлених ресурсів: протягом 75 (сімдесяти п`яти) календарних днів з моменту поставки ресурсів і надання повного пакету документів відповідно до п. 6.4. договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідач не надав доказів, які свідчать про поставку продукції за іншою специфікацією та встановлення інших строків оплати поставленого товару.

Разом із тим слід звернути увагу, що невизначення строку виконання зобов`язання з оплати поставленої продукції не може бути підставою для невиконання зобов`язання з оплати, оскільки така оплата має бути проведена за правилами встановленими ст. 692 ЦК України.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, враховуючи, що товар був поставлений позивачем та прийнятий відповідачем, то він повинен бути оплачений незалежно від наявності вказівки на конкретний строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ч. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять доказів оплати поставлених ресурсів відповідачем, внаслідок чого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 847627,58 грн. суми основного боргу. Крім того, суд першої інстанції слушно зауважив, що відповідно до накладної №РН-0000557 від 20.12.2021р., позивачем поставлено відповідачеві товар на суму 847628,06 грн., в той час як позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 847627,58 грн., а тому вимоги задовольняються в межах суми, заявленої позивачем.

Приписами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з простроченням оплати за поставлені ресурси, позивач нарахував інфляційні втрати за період з березня по червень 2022 року в сумі 119333,83 грн.

Здійснивши перевірку розрахунків позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з перерахунком інфляційних втрат, зробленим місцевим господарським судом, згідно якого розмір інфляційних втрат за вказаний період становить 126102,63 грн.

Оскільки позивачем було заявлено до стягнення суму яка є меншою, аніж сума інфляційних втрат встановлена внаслідок розрахунку суду, то позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат задовольняються в межах суми, заявленої позивачем до стягнення.

Враховуючи вищевикладене, за результатами перегляду даної справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з невстановленням обставин, які свідчать, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, що викладені в апеляційній скарзі про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 20.12.2022р. у справі №908/1221/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 21.03.2023р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Т.А. Верхогляд