ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення заяви про забезпечення позову

16.03.2023м. ДніпроСправа № 904/1301/23

за заявою: Фізичної особи-підприємця Вітанова Максима Георгійовича, м. Дніпро

до осіб, які можуть набути статусу відповідачів:

1) Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

2) Дніпровська міська рада, м. Дніпро

про забезпечення позову

Суддя Крижний О.М.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Вітанов Максим Георгійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради та Дніпровської міської ради, у якому просить визнати договір №186-ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 01.02.2018, укладеного між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" (після зміни найменування: Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради) та Фізичною особою-підприємцем Вітановим Максимом Георгійовичем продовженим на такий самий строк, на який він був укладений, а саме на 5 років, тобто до 20.12.2027 включно і на тих самих умовах, які були передбачені договором №186-ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 01.02.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, строк дії спірного договору встановлений до 20.12.2022. 04.11.2022 позивач звернувся до Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради із заявою щодо продовження дії договору, Однак, вказана заява залишена без відповіді. Позивач зазначає, що після закінчення строку дії договору продовжив використовувати майно (майданчик для паркування), сплачувати збір за місця паркування та вважав що договір №186-ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 01.02.2018 автоматично пролонгувався на такий самий строк, так як від Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради не надходило жодних повідомлень про припинення договору. Водночас, 10.03.2023 особи, які представилися працівниками Комунального підприємства "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради почали чинити перешкоди позивачу у користуванні майданчиком для паркування. Позивач зазначає, що такі перешкоди здійснювалися виключно на усній підстав, жодних документів щодо необхідності звільнити орендоване майно та підписання акту приймання-передачі майна з оренди такими особами надано не було.

Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, у якій просить:

- заборонити Комунальному підприємству "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради і будь-яким іншим особам чинити перешкоди Фізичній особі-підприємцю Вітанову Максиму Георгійовичу у користуванні майданчиком для паркування транспортних засобі комунальної форми власності, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Крушельницької (пров. Людмили Мокієвської), в районі буд. №12, площа майданчика: 287,5 кв.м., кількість машино-місць: 25, який був отриманий згідно з договором №186-ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 01.02.2018;

- заборонити Комунальному підприємству "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради та Дніпровській міській раді укладати з іншими особами договори про організацію та експлуатацію майданчика для паркування щодо надання у користування майданчика для паркування транспортних засобі комунальної форми власності, що розташований за адресою: м. Дніпро, вул. Крушельницької (пров. Людмили Мокієвської), в районі буд. №12, площа майданчика: 287,5 кв.м., кількість машино-місць: 25, що є предметом договору №186-ОП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування" від 01.02.2018, укладеного між Комунальним підприємством "Міськавтопарк" (після зміни найменування: Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради) та Фізичною особою-підприємцем Вітановим Максимом Георгійовичем.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані матеріали, суд дійшов висновку про її повернення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Пунктами 3, 4, 7 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч.4 ст. 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Так, предметом позову заявник вказує визнання договору таким, що продовжив свою дію. У заяві про забезпечення позову містяться вимоги заборони чинити перешкоди заявнику у користування майном та заборони укладати з іншими особами договори про організацію та експлуатацію майданчика для паркування, який є предметом спірного договору.

Суд звертає увагу, що заявником не обґрунтована необхідність вжиття вказаних заходів забезпечення позову. У заяві наведені лише правові норми, які вказують на можливість забезпечення позову. Однак, обґрунтування необхідності забезпечення позову саме у зазначений спосіб та в аспекті позову про визнання договору продовженим заявник не наводить.

Саме доводи заявника, які повинні бути наведені у заяві, підлягають оцінці судом при вирішенні питання про задоволення заяви чи відмову у вжитті заходів забезпечення позову.

Суд звертає увагу, що Господарський процесуальний кодекс України (ст.139) передбачає вимоги до змісту заяви про забезпечення позову, зокрема обґрунтування необхідності кожного заходу забезпечення позову, який належить застосувати.

Крім того, пунктом 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Судом встановлено, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вона не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Додатково, суд звертає увагу, що у випадку, якщо заявник вважає, що підстави для вжиття заходів зустрічного забезпечення відсутні, заявник повинен вказати про це з наведенням відповідних мотивів. Саме наведені мотиви і будуть предметом оцінки суду для прийняття рішення про можливість вжиття заходів забезпечення позову без застосування зустрічного забезпечення.

Зазначення у заяві про забезпечення позову пропозицій щодо зустрічного забезпечення або наведення мотивів відсутності підстав для зустрічного забезпечення необхідне для правильного та об`єктивного вирішення судом такої заяви.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом в ухвалі від 21.08.2019 у справі №761/35501/17.

При цьому відповідно до ч.7 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Зазначена норма має імперативний характер і передбачає не право суду на повернення заяви, а саме обов`язок такого повернення. Також, невиконання вимог ст. 139 кодексу щодо змісту заяви про забезпечення позову має наслідком повернення заяви, а не прийняття рішення про відмову у забезпеченні позову.

Отже, заява про забезпечення позову не відповідає вимогам п.4 ч.1 ст.139 Господарського процесуального кодексу України. З урахуванням викладеного, заява про забезпечення позову підлягає поверненню без розгляду.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити заявникові, що повернення заяви про забезпечення позову не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з даною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 139, 140 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову - повернути заявнику.

Повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду після усунення недоліків.

Ухвала набирає чинності може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Крижний