РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/28/23
Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., за правилами спрощеного позовного провадження, розглянув справу

за позовом: Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк",

юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001;

адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпро, 49094;

e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ;

предмет спору: про стягнення 21569,10 грн

без повідомлення (виклику) сторін

02.01.2023, Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") подало позов до ОСОБА_1 про стягнення 21569,10 грн, з них 20770,19 грн заборгованість за кредитом та 798,91 грн заборгованість за процентами за користування кредитом. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору б/н від 01.12.2020 (далі - Договір), укладеного шляхом підписання останньою заяви про надання кредиту за послугою "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи - підприємця "Підприємницький".

Суд установив, що позов пред`явлений до фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка згідно з відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 30.06.2021 припинила підприємницьку діяльність як ФОП.

На виконання вимог частини 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у зв`язку з необхідністю отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (відповідача), суд звернувся до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради з запитом про отримання інформації щодо місця проживання (перебування) вказаної особи (остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) (ухвала від 04.01.2023).

На запит суду, Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, листом від 09.11.2023 № 09-05/70 повідомило, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

16.01.2023, суд відкрив провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін; установив процесуальні строки для подачі сторонами письмових заяв по суті спору (ухвала від 16.01.2023).

Будь-які клопотання від сторін про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, в порядку визначеному статтею 252 ГПК України, на адресу суду не надійшли. Право сторін на подачу до суду клопотань наведеного змісту роз`яснене при відкритті провадження в справі (ухвала від 16.01.2023).

Ухвала від 16.01.2023 направлена відповідачу за адресою реєстрації її місця проживання: вул. 1-ї Гвардійської Армії, буд. 9, м. Чернігів, повернута відділом поштового зв`язку на адресу суду 22.02.2023 без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З наведеного слідує, що відповідач, за адресою реєстрації місця проживання, була належним чином повідомлена про відкриття провадження в справі № 927/28/23, однак своїми процесуальними правами не скористалась.

За частиною 2 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Судочинство в господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін (статті 13, 14 ГПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження в справі.

Суд врахував, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Господарський суд розглянув подані документи і матеріали, з`ясував фактичні обставини справи, дослідив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, та

ВСТАНОВИВ :

Акціонерному товариству Комерційному банку "Приватбанк", унесеному до державного реєстру банків 19.03.1992 за № 92, Національним банком України видано банківську ліцензію № 22 від 05.10.2011 про право надання банківських послуг, визначених частиною 3 статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно з п.2 Статуту АТ КБ "Приватбанк", погодженого Національним банком України 06.09.2019, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 594 (в редакції постанови КМУ від 14.08.2019 № 712) Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "Приватбанк".

01.12.2020, фізична особа - підприємець Нестеренко Анастасія Ігорівна, шляхом накладення електронного підпису, підписала заявку на отримання послуги «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи - підприємця «Підприємницький», шляхом установлення кредитного ліміту на рахунок НОМЕР_2 (IBAN) на наступних умовах: мета кредиту - поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів; вид кредиту - овердрафтовий кредит; мінімальний розмір ліміту - 10000,00 грн; максимальний розмір ліміту - 100000,00 грн; розмір відсоткової ставки - 25,5% річних; розмір щомісячної комісії (в т.ч. у пільговий період) - 0,5% від суми максимального дебетового сальдо, що виникло на поточному рахунку клієнта в звітному місяці; пільговий період - до 55 днів від дати початку використання кредитних коштів та діє до 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому виникло дебетове сальдо; строк користування кредитом - 12 місяців.

Підписанням цієї Заявки відповідач, на підставі статті 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у повному обсязі приєдналась до розділу "1.1. Загальні положення" та підрозділу " 3.2.6. Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи - підприємця "Підприємницький" Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ "Приватбанк" у мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua, та які разом із Заявою на відкриття рахунку та анкетою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), становлять кредитний договір між Банком та відповідачем.

Підписанням цієї Заяви відповідач висловила пряму та безумовну згоду на встановлення Банком будь-якого розміру кредитного ліміту за послугою "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи - підприємця "Підприємницький", розмір якого може бути змінено Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами, зокрема в разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку.

Кредитний договір вступає в силу з моменту підписання відповідачем цієї Заяви шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису в системі Приват24 для бізнесу.

Укладання даного кредитного договору здійснювалось в порядку, визначеному розділом 1.1. Загальні положення та підрозділом 3.2.6. Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк", з умовами яких, у редакції чинній на дату її підписання, відповідач ознайомлена в Заявці на отримання послуг, що також розміщені на офіційному сайті Банку за адресою https://pb.ua.

За умовами пунктів 3.2.6.1.1. - 3.2.6.1.3., 3.2.6.1.5., 3.2.6.1.6. Банк, за наявності вільних грошових коштів, зобов`язався надати Клієнту овердрафтовий кредит шляхом установлення кредитного ліміту на поточний рахунок Клієнта (далі - кредит) на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Клієнта в порядку та на умовах, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг, у обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати комісії, процентів, в обумовлені цим Договором терміни.

Розмір кредиту, що може бути наданий Клієнту, складає від 10000,00 грн до 100000,00 грн.

Банк здійснює обслуговування ліміту кредиту, що полягає в проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку Клієнта, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту шляхом дебетування поточного рахунку.

Ліміт установлюється Банком на кожний операційний день. Розмір ліміту розраховується відповідно до затвердженої внутрішньобанківської методики на підставі даних про рух грошових коштів по поточному рахунку, платоспроможності, кредитної історії та інших показників відповідно до внутрішньобанківських нормативів та положень і нормативних актів НБУ.

При цьому, в випадку зниження Банком ліміту в порядку, передбаченому цими Умовами, Клієнт зобов`язується здійснити погашення кредиту в порядку, передбаченому пунктом 3.2.6.3.5. цього Договору.

Сторони узгодили, що для повідомлення Клієнта про розмір ліміту, його зміну та узгодження інших змін до цього Договору, Банк, на свій вибір, повідомляє Клієнта шляхом: в письмовій формі або через установлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, системи "Приват24 для бізнесу", SMS-повідомлення або інші засоби).

Сторони також узгодили, що Банк має право, на власний розсуд, обирати та використовувати будь-який із способів, визначених у цьому пункті, для будь-яких повідомлень, що повинні бути здійсненні Банком за Договором.

Проведення платежів Клієнта в порядку обслуговування ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту приєднання Клієнта до Договору. При належному виконанні Клієнтом зобов`язань, передбачених цим Договором, за відсутності заперечень Клієнта, проведення платежів Клієнта в порядку обслуговування ліміту може бути продовжено Банком та той самий строк у порядку п.3.2.6.5.1. Договору, що передбачає його пролонгацію, за умови, що по закінченню останнього дня строку на поточному рахунку зафіксоване нульове або позитивне сальдо та погашені проценти та комісія.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 та частини 1 статті 205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлене законом.

За частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За висновком суду, укладений між сторонами кредитний договір за своєю правовою природою є договором приєднання, що складається з Заявки на отримання послуг "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи - підприємця "Підприємницький" та Умов і Правил надання банківських послуг; на правовідносини сторін, що виникають в ході виконання даного правочину, поширюється дія §1 та §2 глави 71 ЦК України.

За частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами в строк та в порядку, що встановлені договором.

Частинами 2 та 3 статті 193 ГК України унормовано, що кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За частиною 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що на поточний рахунок фізичної особи - підприємця Нестеренко Анастасії Ігорівні № НОМЕР_3 , вказаний у Заявці на отримання послуг, установлений кредитний ліміт у розмірі 75000,00 грн, про що свідчить довідка Банку від 06.12.2022 № 01201СНРGS01C та банківські виписки по рахунках відповідача.

За частинами 1 та 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За умовами п.3.2.6.2.2.3. Договору Клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит у строки, встановлені пунктами 3.2.6.5.1., 3.2.6.2.3.10, 3.2.6.5.3. цього Договору.

За умовами п.3.2.6.5.1. строк користування кредитом становить 12 місяців, з правом Банку на його пролонгацію за умови, що по закінченню останнього дня строку на поточному рахунку зафіксоване нульове або позитивне дебетове сальдо та погашені проценти та комісія.

Наразі підстави для пролонгації строку кредитування в Банку відсутні.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, всупереч вимогам чинного законодавства та умовам кредитного договору, свої зобов`язання належним чином не виконувала, по закінченню строку кредитування кредит у сумі 20770,19 грн Банку не повернула. Кредит у сумі 20770,19 грн обліковується Банком як прострочений.

Належні докази на підтвердження погашення перед Банком простроченого кредиту, відповідач на момент ухвалення судового рішення, до суду не надала.

З урахуванням установлених обставин суд дійшов висновку, що позивачем на підставі належних та допустимих доказів, у розумінні статей 76-77 ГПК України, доведена наявність у відповідача простроченої заборгованості за кредитним договором у сумі 20770,19 грн, строк щодо повернення якої настав, що є підставою для задоволення позову в цій частині вимог.

Також, у межах цього позову, Банком заявлені до стягнення з відповідача відсотки за користування кредитом у сумі 798,91 грн, що розраховані за встановленою ставкою в розмірі 25,5% від суми дебетового сальдо на поточному рахунку за період з 01.03.2022 по 18.11.2022.

За умовами п.3.2.6.2.2.2. Договору Клієнт зобов`язаний сплатити Банку проценти за весь час фактичного користування кредитом, комісії та інші платежі в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Сторони в пунктах 3.2.6.3.2., 3.2.6.3.5. Договору погодили, що за користування кредитом з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня, Клієнт сплачує проценти, розмір яких визначений Тарифами Банку (за ставкою 25,5%), за винятком пільгового періоду (триває 55 днів від початку використання кредитних коштів, що діє до 25 числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникло дебетове сальдо).

Розрахунки процентів за користування кредитом Банк проводить щоденно, починаючи з моменту виникнення на поточному рахунку Клієнта дебетового сальдо при закритті банківського дня до повного погашення заборгованості за кредитом за кількість днів користування коштами, виходячи з 360 днів у році. День повернення кредиту в часовий інтервал розрахунку процентів не включається.

Сплата процентів за користування кредитом у поточному місяці здійснюється з першого по останнє число наступного місяця. Проценти не сплачені в строк, що зазначений в абз. 3 цього пункту, вважаються простроченими (крім випадку розірвання Договору за п.3.2.6.2.3.10.).

Сторони узгодили, що в разі безперервного прострочення Клієнтом виконання зобов`язань щодо сплати частини дебетового сальдо та/або процентів та/або комісії та/або пені відповідно до цих Умов протягом 2 місяців, вся сума дебетового сальдо вважається простроченою (п.3.2.6.3.16.).

Суд, виходячи з наведених умов, перевірив розрахунок Банку, дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог до відповідача про стягнення відсотків за користування кредитом у сумі 798,91 грн, нарахованих за погодженою ставкою (25,5%), за період з 01.03.2022 по 18.11.2022, виходячи з суми дебетового сальдо, що обліковувалась на поточному рахунку позичальника як прострочена.

Суд встановив, що 30.06.2021, до Єдиного державного реєстру фізичних осіб, юридичних осіб - підприємців, громадських формувань внесений запис 001046757 про припинення підприємницької діяльності Нестеренко Анастасії Ігорівни (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Поняття "суд, установлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. За частиною 1 цієї статті господарські суди розглядають справи в спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), та інші справи в визначених законом випадках, зокрема: справи в спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За частиною 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду в господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджений підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу, для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Суд установив, що кредитний договір б/н від 01.12.2020, умовами якого обґрунтований заявлений позов, укладений сторонами як суб`єктами господарювання (відповідач втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності - 30.06.2021). З аналізу змісту та підстав цього позову вбачається, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання відповідачем договору, в частині обов`язку по своєчасному поверненню кредиту за послугою "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи - підприємця "Підприємницький".

Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями (частина 2 статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України). Згідно з частинами 1 та 2 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання в разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернене стягнення.

За частиною 1 статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статей 51, 52 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлене законом або не випливає із суті відносин. Фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернене стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598 - 609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини 9 статті 4 Закону України від 15.05.2003 №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю усім своїм майном.

Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою нею статусу ФОП не припинились.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 ГПК України).

За статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач - ОСОБА_1 правомірність вимог позивача в частині стягнення простроченої заборгованості за кредитом не спростувала; доказів належного виконання зобов`язань перед позивачем щодо своєчасного погашення простроченого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами до суду не надала.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, суд, дослідивши матеріали справи, керуючись приписами статті 1049 ЦК України та пунктами 3.2.6.2.2.2., 3.2.6.2.2.3., 3.2.6.5.1. розділу 3.2.6. Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи - підприємця «Підприємницький» Умов та Правил банківського обслуговування, дійшов висновку про наявність в Банку права на стягнення простроченого кредиту в сумі 20770,19 грн та відсотків за користування кредитними коштами в сумі 798,91 грн.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

За статтею 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з огляду на те, що позов підлягає задоволенню, за рахунок відповідача позивачу мають бути відшкодовані судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн.

Керуючись статтями 42, 46, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, частиною 2 статті 178, статтями 202, 233, 238, 241, 247, 251, 252 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення 21569,10 грн, задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) 20770,19 грн заборгованості за кредитом, 798,91 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 2481,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови в відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду, відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду в порядку визначеному статтею 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко