ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 березня 2023 року Справа № 903/947/22

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Енергостратегія

до відповідача: Дочірнього підприємства Евода Трейд Комунального підприємства Луцькводоканал

про стягнення 2854776,75 грн,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: Чернов Д. М, адвокат, ордер серія КВ № 162593 від 25.09.2021;

від відповідача: Пасічник Н. О., керівник, витяг з ЄДРПОУ.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Судове засідання проведено в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Енергостратегія звернулося з позовом до Дочірнього підприємства Евода Трейд Комунального підприємства Луцькводоканал про стягнення 2854776,75 грн, з них 1298888,64 грн пені, 1423981,48 грн інфляційних втрат, 131906,63 грн - 3% річних.

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу електричної енергії № 25/10/21-Т від 25.10.2021, в частині повної та своєчасної оплати отриманої електричної енергії.

Ухвалою суду від 13.12.2022 дану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, а саме, обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються (пені, інфляційних втрат та 3% річних), підписаного уповноваженою особою позивача.

15.12.2022 позивач подав заяву про усунення недоліків позовної заяви з доказами, а саме, підписані розрахунки сум, що стягуються (пені, інфляційних втрат та 3% річних).

Ухвалою суду від 19.12.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 17.01.2023, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу відповідь на відзив.

03.01.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав відзив на позовну заяву № 5 від 02.01.2023 в якому позовні вимоги заперечує в повному обсязі, при цьому вказує, що умови договору № 25/10/21-Т від 25.10.2021 укладеного між сторонами, регулювали правовідносини, які склалися між сторонами до 31.05.2021 і відповідно до п. 12.1 р.1 договору, він набуває чинності з дати підписання обома сторонами, і діє до 31.05.2021 включно, а порядок пролонгації строку його дії умовами договору не передбачений. Копію іншого договору, який би регулював правові відносини між сторонами у період лютий-березень 2022, позивачем до позовної заяви не надано, а додаткові угоди до договору, які надані позивачем до позовної заяви, та якими встановлено порядок оплати купленої електричної енергії, за прострочення якого відповідачу нараховано штрафні санкції, інфляційні втрати, 3 % річних, ніяким чином не пов`язані з договором № 25/10/21-Т від 25.10.2021. На підтвердженні вищезазначеного вказує той факт, що умови додаткових угод, зокрема п.6, містять посилання на пункти договору (п.п. 7.1, 7.6, 7.7), які в договорі № 25/10/21-Т від 25.10.2021 взагалі відсутні, або містять зміст, який ніяким чином не пов`язаний із змістом додаткових угод (п.4.2.). Звертає увагу суду, що відповідач не заперечується факт існування між сторонами господарських відносин у період лютий-березень 2022 та факт наявності заборгованості за куплену електричну енергію у період з лютого 2022, яка була повністю погашена в жовтні 2022 року. Також зазначає, що відповідно до п. 9.1. договору № 25/10/21-Т від 25.10.2021, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Пункт 9.2 договору передбачає, що під форс-мажорними обставинами розуміються надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п.9.3 договору). Належним доказом наявності форс-мажорних обставин і їх тривалості є документи, видані Торгово-промислової палатою України (регіональною палатою, іншими відповідними органами чи організаціями в Україні, уповноваженими посвідчувати відповідні факти) (п.9.5 договору). Таким чином, відповідач вважає, що умовами договору передбачено підстави звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання за договором, під час дії форс-мажорних обставин, а також передбачено відкладення строку виконання зобов`язань за цим договором на строк діїфорс-мажорних обставин.

Ухвалою суду від 17.01.2023 повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 01.02.2023.

В судовому засіданні 01.02.2023 оголошено перерву до 07.02.2023.

06.02.2023 відповідач через відділ документального забезпечення та контролю суду подав клопотання № 119 від 31.01.2023 про зменшення штрафних санкцій нарахованих позивачем на 95 % при цьому вказує, що причиною несвоєчасної оплати електричної енергії стало те, що споживачі електричної енергії, а саме Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Рівнеоблводоканал, Державне міжрайонне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Дніпро-Західний Донбас створили заборгованість за надані послуги з постачання електричної енергії перед ДП Евода Трейд КП Луцькводоканал в сумі більше 20579396,32 грн, яка не погашена і на даний час. Дані споживачі відносяться до підприємств критичної інфраструктури, оскільки надають послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, в зв`язку з чим на них поширюється дія Закону України Про критичну інфраструктуру. Станом на 31.01.2022 по даних споживачах наявні рішення судів про примусове стягнення боргу, однак, в зв`язку з тим, що дані підприємства є об`єктами критичної інфраструктури, у період дії воєнного стану стягнення з них не проводяться. Крім того звертає увагу суду, що заборгованість повністю погашена, а розмір пені є надмірно великим за співвідношенням простроченої основної заборгованості.

В судовому засіданні 07.02.2023, беручи до уваги строки розгляду справи, суд ухвалив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.02.2023.

Ухвалою суду від 07.02.2023 повідомлено сторони про те, що розгляд справи по суті відбудеться 21.02.2023.

Ухвалою суду від 21.02.2023 повідомлено сторін про те, що розгляд справи по суті відбудеться 15.03.2023.

В судовому засіданні 15.03.2023 позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовільнити повністю, відповідач позов заперечив з підстав наведених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову, а у разі задоволення позову, зменшити штрафні санкції на 95%.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

25.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю Енергостратегія (продавець) і Дочірнім підприємством Евода Трейд Комунального підприємства Луцькводоканал (покупець) було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 25/10/21-Т (далі - договір), за умовами якого продавець передає електричну енергію покупцю, який зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) її на умовах, визначених цим договором (а.с.83-86).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 07.09.2022 по справі № 903/403/22 частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Енергостратегія до Дочірнього підприємства Евода Трейд Комунального підприємства Луцькводоканал про стягнення 7975435,09 грн та стягнуто з 6171375,86 грн, з них 6125435,09 грн основного боргу та 45940,77 грн витрат по сплаті судового збору, провадження у справі на суму 1850000,00 грн закрито.

Відповідно до п.4.1 договору, ціна електричної енергії та/або порядок її розрахунку (формування), а також порядок оплати погоджуються сторонами до періоду постачання та зазначаються у додатковій угоді, що є невід`ємною частиною цього договору.

Додатковими угодами до даного договору визначено, що покупець здійснює оплату купованої електричної енергії в такій послідовності: 25% попередньої оплати до 5-го (включно) числа місяця постачання; 25% попередньої оплати до 10-го (включно) числа місяця постачання; 25% попередньої оплати до 20-го (включно) числа місяця постачання; 25% попередньої оплати до 30-го (включно) числа місяця постачання.

Пунктом 8.3 договору визначено, що за порушення строків здійснення платежів за цим договором покупець, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, сплачує на користь продавця за його письмовою вимогою пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за весь час порушення зобов`язання.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України установлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не установлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем, відповідно до поданого розрахунку нараховано відповідачу 1423981,48 грн інфляційних втрат, 131906,63 грн 3% річних.

Відповідач контррозрахунку здійснених нарахувань суду не надав.

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що позивачем не враховано проплати здійсненої відповідачем 20.10.2022 на суму 2812902,83 грн, тому здійснивши власний перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних, дійшов висновку, що підставними до стягнення є 1305093,03 грн інфляційних втрат (період прострочення з 28.02.2022 по 19.10.2022 на суму 6125435,09 грн) та 118898,79 грн 3 % річних (період прострочення з 28.02.2022 по 19.10.2022 на суму 6125435,09 грн 117809,74 грн, з 20.10.2022 по 23.10.2022 на суму 3312532,26 грн 1089,05 грн). У стягненні 13007,84 грн 3 % річних та 118888,45 грн інфляційних втрат слід відмовити через безпідставність.

Щодо вимоги про стягнення пені, суд зазначає таке.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що за порушення строків здійснення платежів за цим договором покупець, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, сплачує на користь продавця за його письмовою вимогою пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за весь час порушення зобов`язання.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунки позивача, з урахуванням зазначених ними днів прострочення, дійшов висновку, що позивачем невірно визначено період нарахування пені, а саме його початок, оскільки строк оплати, визначений додатковими угодами до 5-го числа (включно) місяця постачання, тому прострочення оплати першого платежу за лютий 2022 було з 08.02.2022 (05.02.2022 вихідний день, 07.02.2022 останній день оплати) та початкову суму заборгованості 2275620,00 грн (станом на 08.02.2022 у відповідача був обов`язок сплатити лише 2275620,00 грн, а позивач нараховує пеню на 4551240,00), тому суд здійснивши власний перерахунок пені з урахуванням інших проплат, дійшов висновку, що підставними до стягнення є пеня, а саме:

з 08.02.2022 по 10.02.2022 на суму 2275620,00 грн 3740,75 грн; з 11.02.2022 по 20.02.2022 на суму 4551240,00 грн 24938,30 грн; з 22.02.2022 по 28.02.2022 на суму 6826860,00 грн 26185,22 грн; з 01.03.2022 по 07.03.2022 на суму 9102480,00 грн 34913,62 грн; з 08.03.2022 по 10.03.2022 на суму 9349463,00 грн 15368,98 грн; з 11.03.2022 по 20.03.2022 на суму 9596446,05 грн 52583,27 грн; з 22.03.2022 по 28.03.2022 на суму 9843429,07 грн 37755,62 грн; з 29.03.2022 по 29.03.2022 на суму 9743452,07 грн 5338,88 грн; з 30.03.2022 по 30.03.2022 на суму 9890435,09 грн 5419,42 грн; з 31.03.2022 по 31.03.2022 на суму 9790435,09 5364,62 грн; з 01.04.2022 по 03.04.2022 на суму 9690435,09 грн 15929,48 грн; з 04.04.2022 по 04.04.2022 на суму 9590435,09 грн 5255,03 грн; з 05.04.2022 по 10.04.2022 на суму 9490435,09 грн 31201,43 грн; з 11.04.2022 по 11.04.2022 на суму 9390435,09 грн 5145,44 грн; з 12.04.2022 по 12.04.2022 на суму 9290435,09 грн 5090,65 грн; з 13.04.2022 по 13.04.2022 на суму 9190435,09 грн 5035,85 грн; з 14.04.2022 по 14.04.2022 на суму 9090435,09 грн 4981,06 грн; з 15.04.2022 по 18.04.2022 на суму 8990435,09 грн 19705,06 грн; з 19.04.2022 по 25.04.2022 на суму 8890435,09 грн 34100,30 грн; з 26.04.2022 по 26.04.2022 на суму 8790435,09 грн 4816,68 грн; з 27.04.2022 по 27.04.2022 на суму 8705435,09 грн 4770,10 грн; з 28.04.2022 по 28.04.2022 на суму 8620435,09 грн 4723,53 грн; з 29.04.2022 по 16.05.2022 на суму 8525435,09 грн 84086,48 грн; з 17.05.2022 по 17.05.2022 на суму 8425435,09 грн 4616,68 грн; з 18.05.2022 по 23.05.2022 на суму 8325435,09 грн 27371,29 грн; з 24.05.2022 по 24.05.2022 на суму 8225435,09 грн 4507,09 грн; з 25.05.2022 по 25.05.2022 на суму 8175435,09 грн 4479,69 грн; з 26.05.2022 по 29.05.2022 на суму 8125435,09 грн 17809,17 грн; з 30.05.2022 по 30.05.2022 на суму 8075435,09 грн 4424,90 грн; з 31.05.2022 по 09.06.2022 на суму 7975435,09 грн 89587,08 грн; з 10.06.2022 по 13.06.2022 на суму 7925435,09 грн 43427,04 грн; з 14.06.2022 по 23.06.2022 на суму 7875435,09 грн 107882,67 грн; з 24.06.2022 по 05.07.2022 на суму 7825435,09 грн - 128637,29 грн; з 06.07.2022 по 26.07.2022 на суму 7775435,09 грн 223676,90 грн; з 27.07.2022 по 27.07.2022 на суму 7755435,09 грн 10623,88 грн; з 28.07.2022 по 03.08.2022 на суму 7725435,09 грн 74079,51 грн; з 04.08.2022 по 08.08.2022 на суму 7625435,09 грн 52229,01 грн; з 09.08.2022 по 09.08.2022 на суму 7325435,09 грн 10034,84 грн; з 10.08.2022 по 18.08.2022 на суму 7125435,09 грн 87847,83 грн.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов висновку, що пеня підставна в загальній суму 1327684,64 грн, однак суд не може вийти за межі позовних вимог, а тому задовольняє вимогу позивача про стягнення 1298888,64 грн пені.

Відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру пені на 95 % від суми визначеної судом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, суд вважає за необхідне частково задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на 50 %, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч.1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 р. № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропоційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу (ч. 3 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У мотивувальній частині рішення від 11.07.2013 р. у справі № 7-рп/2013, Конституційний Суд України вказав, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Згідно із ч. 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Такими чином вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, тому суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені суд взяв до уваги наступні обставини, а саме причини утворення заборгованості (наявність заборгованості Рівненського обласного виробничого комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» (які відносяться до підприємств критичної інфраструктури) за надані послуги з постачання електричної енергії перед ДП «Евода Трейд» КП «Луцькводоканал» в сумі більше 20579 396,32 грн), відповідач працює на ринку електричної енергії, забезпечуючи поставку електричної енергії об`єктам критичної інфраструктури, які, в свою чергу, здійснюють постачання питної води для забезпечення життєдіяльності населення Тернопільської, Житомирської та Волинської області, що основна сума боргу повністю погашена, доказів заподіяння збитків позивачу простроченням оплати не подано, значний розмір стягуваної пені.

Також, враховано самий правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

У постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №922/1608/19 викладена правова позиція про те, що зменшення розміру пені на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

З огляду на викладені обставини в сукупності, принципи справедливості, добросовісності та розумності суд, користуючись правом, наданим йому ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшує розмір пені на 50 % з 1298888,64 грн - пені (визначеної судом) до 649444,32 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У зв`язку із зменшенням судом розміру заявлено до стягнення 1298888,64 грн пені на 50%, в позові про стягнення 649444,32 грн пені (1298888,64 649444,32) слід відмовити.

Щодо заперечень відповідача про відкладення строку виконання зобов`язань за договором на строк дії форс-мажорних обставин, з посиланням на ту обставину що Торгово-промисловою палатою України визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року, суд зазначає таке.

Відповідно до листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1 визнано форс-мажорною обставиною військову агресію Російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану 24 лютого 2022 року. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків, згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт та ситуації, що з ним пов`язані (включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, ембарго, діями іноземного ворога): загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибухи, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані положеннями відповідних рішень або актами державних органів влади, закриття морських проток, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також обставини, викликані винятковими погодними умовами чи стихійним лихом - епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України").

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Також згідно з положеннями ст. 218 ГК України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021р. у справі №913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Досліджуючи баланс інтересів сторін, суд звертає увагу на ту обставину, що поставка електричної енергії позивачем відповідачу, її отримання покупцем відбувалася, як до введення воєнного стану в державі, так і в період дії воєнного стану. Відповідач прийняв товар, однак оплачував його частинами майже 8 місяців.

Відповідно до п. 9.1. договору сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання є наслідком обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Пункт 9.2. договору передбачено, що під форс-мажорними обставинами розуміються надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п.9.3 договору).

Згідно з п. 9.4 договору сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом 14 днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Належним доказом наявності форс-мажорних обставин і їх тривалості є документи, видані Торгово-промислової палатою України (регіональною палатою, іншими відповідними органами чи організаціями в Україні, уповноваженими посвідчувати відповідні факти) (п.9.5 договору).

У відповідності до п.9.6 договору у найкоротший строк після настання форс-мажорних обставин сторона, на яку поширилася дія цих обставин, повинна обговорити і погодити продовження своєї роботи відповідно до умов цього договору з іншою стороною договору.

Однак в матеріалах справи немає ані доказів письмового повідомлення відповідачем позивача про форс-мажорні обставини, а ні доказів засвідчення Торгово-промисловою палатою України для Дочірнього підприємства Евода Трейд Комунального підприємства Луцькводоканал за його зверненням, що введення воєнного стану, як форс-мажорної обставини, об`єктивно унеможливлює виконання підприємством зобов`язань за договором купівлі-продажу електричної енергії від 25.10.2021 № 25/10/21-Т.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 31.08.2022 у cправі №910/15264/21 звернув увагу також на те, що потрібно розрізняти вчасне повідомлення сторони про виникнення форс-мажорних обставин (яке сторона має зробити у передбачений договором строк) від звернення до ТПП за отриманням сертифікату, яке є можливим лише після порушення виконання зобов`язання.

Щодо тверджень відповідача про відсутність між сторонами договірних відносин, суд зазначає таке.

В матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія договору № 25/10/21-Т від 25.10.2021(а.с.83-86), пунктом 12.1 якого визначено, що договір набуває чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 31.05.2023 включно. В частині виконання фінансових зобов`язань договір діє до їх повного виконання.

В іншому примірнику договору, який було долучено до позовної заяви з строком дії договору до 31.05.2021 допущено описку, оскільки договір укладений 25 жовтня 2021 року не може бути чинний до 31 травня 2021 (майже за 5 місяців до укладення договору).

Зазначена обставина встановлена рішенням Господарського суду Волинської області від 07.09.2022 у справі № 903/403/22, а саме, що описку в п.12.1 договору щодо строку дії договору сторони виправили шляхом підписання нового примірника договору(а.с.36).

Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Даний договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками без будь яких зауважень, доказів визнання договору недійсним суду не надано, а тому даний договір є чинним та підлягає до виконання.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 2073436,14 грн, з них 1305093,03 грн інфляційних втрат, 118898,79 грн 3 % річних, 649444,32 грн пені, у задоволенні позову в частині стягнення 781340,61 грн, з них 649444,32 грн пені, 13007,84 грн 3% річних, 118888,45 грн інфляційних втрат відмовити.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 40843,21 грн судового збору, в іншій частині залишити за позивачем.

Разом з тим судом враховано, що у разі, коли господарський суд зменшує розмір пені, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд України,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Евода Трейд Комунального підприємства Луцькводоканал (проспект Соборності,25, м.Луцьк, Волинська область, 43024, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Енергостратегія (вул.Ольжича,27/22, офіс 2, м.Київ, 04060, код ЄДРПОУ 38765,14 грн (два мільйони сімдесят три тисячі чотириста тридцять шість гривень 14 коп.), з них 1305093,03 грн інфляційних втрат, 118898,79 грн 3 % річних, 649444,32 грн пені, а також 40843,21 грн (сорок тисяч вісімсот сорок три гривні 21 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. У позові про стягнення 781340,61 грн, з них 649444,32 грн пені, 13007,84 грн 3% річних, 118888,45 грн інфляційних втрат відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення 23.03.2023.

Суддя А. С. Вороняк