ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2023 р. Справа№ 910/21824/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

на рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2022 р.

у справі № 910/21824/21 (суддя - Босий В.П.)

за позовом Міністерства оборони України

до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

за участі третьої особи, яка, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Тех Системс"

про стягнення 43940,16 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року Міністерство оборони України звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" про стягнення 43940,16 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов`язань за банківською гарантією № 3078-0618/PRG5.1v від 07.06.2018 р. не здійснено виплати позивачу гарантії у розмірі 43940,16 грн у зв`язку із неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Тех Системс" зобов`язань за договором про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/18/42 від 08.06.2018 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.01.2022 р. відкрито провадження у справі № 910/21824/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.10.2022 р. у справі № 910/21824/21 позов Міністерства оборони України задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" подало апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що вимога позивача не підлягала задоволенню, оскільки була підписана особою без належних повноважень. Також скаржник посилається на те, що стягнення з нього суми гарантії є повторним притягненням постачальника до відповідальності, що суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки позивач самостійно звернувся до ТОВ «Тех Системс» з вимогою сплатити заборгованість за договором поставки.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 р. апеляційну скаргу у справі № 910/21824/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2022 р. відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" на рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2022 р. до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи № 910/21824/21.

До суду 14.12.2022 р. надійшли матеріали справи № 910/21824/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 910/21824/21 та вирішено здійснювати її розгляд без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

08.06.2018 р. між Міністерством оборони України (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пролог ЛТД», в подальшому було переіменоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Тех Системс») (далі - постачальник) було укладено договір № 286/2/18/42 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався у 2018 році поставити Міністерству оборони України обладнання для закладів громадського харчування (39310000-8) (Обладнання для їдалень) три лоти, лот 2. Обладнання для їдалень (39312200-4) (Гастроємності та кришка для гастроємностей, 4 найменування): 1. Гастроємності до лінії роздачі їжі та пароконвектомату GN1/1 530*325*65, 2. Гастроємності до лінії роздачі їжі та пароконвектомату GN1/1 530*325*100, 3. Гастроємності до лінії роздачі їжі та пароконвектомату GN1/1 530*325*150, 4. Кришка для гастроємностей GN1/1, 530*325 (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки.

Пунктом 1.2 договору сторонами було погоджено, що ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією, за якою загальна вартість товару становить 878803,20 грн, строк постачання - до 30.06.2018 р. включно.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник повинен поставити замовнику товар, якість, маркування, тара та упаковка якого відповідає вимогам чинних стандартів (ТУ У 27.5-2:2018) і в установленому порядку буде підтверджена такими документами: інструкція з експлуатації та гарантійний талон, сканований гарантійний лист виробника та/або постачальника, що посвідчує якість та відповідність товару технічним та якісним вимогам замовника, декларація про відповідність технічним регламентам (для холодильного та технологічного обладнання).

У відповідності до п. 2.4 договору приймання товару за кількістю та якістю оформлюється актом приймання, який складає одержувач замовнику на кожну партію товару після закінчення приймання товару в трьох примірниках: перший примірник - замовнику, другий - одержувачу замовника, третій - постачальнику. Належним чином оформлені документи: акти приймання, видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу міністра оборони України № 757 від 31.12.2016 р. є підтвердженням приймання товару.

Як передбачено п. 5.1 договору, товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Терміни постачання обладнання визначено у рознарядці замовника, яка є невід`ємною частиною договору.

За п. 5.2 договору місцем поставки товару є військові частини Міністерства оборони України, що зазначені у рознарядці Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною цього договору, згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.

Рознарядкою Міністерства оборони України за специфікацією (додаток 12.1.1 до договору) сторонами договору погоджено місця постачання товару, та терміни такого постачання - до 30.06.2018 р. включно.

Відповідно до п. 11.3 договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 5% вартості договору банківською гарантією № 3084-0618/PRG5.1v від 07.06.2018 р., яка видана ПАТ «Айбокс Банк» у сумі 43940,16 грн.

07.06.2018 р. Приватним акціонерним товариством «Айбокс Банк» (далі - гарант) було видано гарантію № 3084-0618/PRG5.1v, згідно з якою гарант зобов`язався сплатити на користь бенефіціара (Міністерства оборони України) суму, що складає 43940,16 грн після одержання письмової вимоги бенефіціара, в якій стверджується про те, що принципал не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору поставки Товариство з обмеженою відповідальністю «Тех Системс» здійснило поставку товару на суму 40188,48 грн 06.07.2018 р., а товар на суму 11966,40 грн поставлено 16.07.2018 р., що підтверджується актом приймання-передачі № 88 від 06.07.2018 р. та актом приймання-передачі № 16 від 16.07.2018 р.

Отже поставка товару відбулася з порушення строку, встановленого п. 1.2 договору та рознарядки до нього.

28.12.2018 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 286/6/7139, в якій повідомив, що ТОВ «Тех Системс» було порушено умови виконання договору в частині терміну постачання, а саме: станом на 30.06.2018 р. визначений обсяг продукції повністю не поставлено. Вказана вимога підписана директором Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України - В.В. Гулєвичем. До вимоги додано: копію безумовної безвідкличної банківської гарантії № 3084-0618/PRG5.1v від 07.06.2018 р., копію довіреності Міністерства оборони України № 220/336/д від 24.04.2018 р., копію довіреності Міністерства оборони України № 220/449/д від 23.11.2018 р.

У відповідь, 29.01.2019 р. відповідач направив на адресу позивача лист № 544/12-б/б-01, в якому повідомив, що дана вимога не відповідає умовам гарантії, зокрема, не надано належного підтвердження повноважень підписанта вимоги. Крім того, до вимоги не додано документів, що підтверджують настання гарантійного випадку.

Вказані вище обставини і стали підставою для звернення Міністерства оборони України з позовом у даній справі.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ч. ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Вбачається, що правовідносини між сторонами у даній справі виникли на підставі банківської гарантії. Особливості регулювання цих правовідносин визначено, зокрема, параграфом 4 глави 49 ЦК України, положеннями глави 22 ГК України, Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 639, Уніфікованими правилами міжнародної торгової палати для гарантій за першою вимогою 1992 року.

Статтею 546 ЦК України унормовано, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

За правилами ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Статтею 200 ГК України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 563 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

У відповідності до ст. 562 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Отже гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником. Проте, особливістю гарантії є те, що її чинність не залежить від дійсності або чинності основного зобов`язання, що забезпечується гарантією, тому гарантійне зобов`язання носить самостійний, автономний характер по відношенню до основного зобов`язання.

Водночас, оскільки гарант відповідає перед кредитором за порушення основного зобов`язання боржником, законне право вимоги кредитора до гаранта може виникнути лише у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником.

Гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії (ч. 1 ст. 565 ЦК України).

Враховуючи строк дії гарантії (до 01.02.2019 р.), а також те, що вимога Міністерства оборони України та лист Публічного акціонерного товариства "Айбокс Банк" датовані 28.12.2018 р. та 29.01.2019 р. відповідно, Міністерство оборони України звернулося до Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" з вимогою в межах строку дії гарантії.

За приписами ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

Згідно з пунктом 3 розділу 1 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 639 від 15.12.2004 р. (далі - Положення), гарантійний випадок - одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин; гарантія - спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

За змістом пункту 1 глави 2 розділу III вказаного Положення, у разі настання гарантійного випадку і для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, бенефіціар може подати безпосередньо до банку-гаранта або до банку-резидента (залежно від того, як це визначено умовами гарантії) вимогу для отримання відшкодування, забезпеченого гарантією, а також усі документи, передбачені умовами гарантії (якщо таке подання в ній передбачено).

Відповідно до пункту 2 розділу І Положення, безумовна гарантія - гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

У даному випадку гарантія № 3084-0618/PRG5.1v від 07.06.2018 р., видана Приватним акціонерним товариством «Айбокс Банк» є безумовною і безвідкличною, тобто гарантія, за якою банк-гарант у разі порушення принципалом свого зобов`язання, забезпеченого гарантією, сплачує кошти бенефіціару за першою його вимогою без подання будь-яких інших документів або виконання будь-яких інших умов.

При цьому в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Поряд з цим статтею 1 Уніфікованих правил для гарантій за вимогою в редакції 1992 року (публікація Міжнародної торгової палати №458 (МТП № 458) визначено, що ці правила застосовуються до будь-якої банківської гарантії або доповненню до неї, яку гарант зобов`язався надати та в якій зазначено, що вона складена згідно з цими правилами (публікація МТП № 458) та обов`язкова для всіх сторін в гарантійному зобов`язанні, якщо інше прямо не зазначено в гарантії або доповненні до неї.

Згідно з п. 2 вказаних Правил гарантія за своєю природою є самостійною угодою, незалежною від основного контракту або тендера, на яких вона ґрунтується, а тому гарант ніяким чином не пов`язаний таким контрактом або тендером, незважаючи на те, що посилання на них міститься в тексті гарантії. Обов`язок гаранта - це сплата грошової суми, зазначеної у гарантії, при представленні письмової вимоги її сплатити і інших документів, зазначених у гарантії, які за зовнішніми ознаками відповідають умовам, описаним у гарантії.

Враховуючи приписи ст. ст. 560, 563, 565 ЦК України, обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 р. у справі № 910/21641/17, від 20.06.2018 р. у справі № 904/9536/17, від 02.03.2018 р. у справі № 910/8297/17 та від 14.11.2019 р. у справі № 910/20326/17.

Згідно з п. 36 Положення банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення.

Пунктом 37 Положення передбачено, що банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення.

При вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку (порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією), а не формальне дослідження виключно наявності заяви про сплату за гарантією.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2021 р. у справі № 910/16898/19 та від 27.11.2019 р. у справі №910/20306/17.

Як встановлено вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Тех Системс" порушило зобов`язання за договором поставки в частині строків постачання продукції, про що Міністерство оборони України у вимозі повідомило банк, а тому колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що Міністерство оборони України набуло право отримати кошти від банку в розмірі суми банківської гарантії № 3084-0618/PRG5.1v від 07.06.2018 р., у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 43940,16 грн банківської гарантії є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно доводів скаржника про те, що до вимоги позивачем не було додано належних документів, що підтверджували повноваження підписанта, колегія суддів зазначає, що, як вказувалось вище, до вимоги було додано дві довіреності, які підтверджували повноваження підписанта Гулєвича В.В. До того ж вказана особа була підписантом і договору поставки та додатків до нього. Тобто, наведені доводи скаржника є лише формальною підставою щодо форми вимоги, оскільки невідповідність документів за формою Національному стандарту України ДСТУ 4163-2003 не нівелює стандарт допустимості доказів. При цьому, довіреність на Гулєвича В.В. є достатньою для підтвердження правомірності засвідчення останнім документів.

Щодо доводів скаржника про те, що стягнення з відповідача суми гарантії є повторним притягненням постачальника до відповідальності, що суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки позивач самостійно звернувся до ТОВ «Тех Системс» з вимогою сплатити заборгованість за договором поставки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Основною із функцій гарантій, зокрема і банківської гарантії, є забезпечувальна функція, яка полягає в тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання зобов`язань принципала перед бенефіціаром.

Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання (ч. 1 ст. 562 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України гарантія є одним із видів забезпечення основного зобов`язання.

Водночас, за змістом ст. 546 ЦК України, законодавець вказує на незалежність зобов`язання гаранта сплатити бенефіціару визначену суму від основного договору.

Таким чином, гарантія підпадає під самостійне правове регулювання та не залежить від впливу основного зобов`язання.

У ч. 2 ст. 20 ГК України визначено, що застосування штрафних санкцій є одним зі способів захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання. Крім того, встановлено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються також іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань.

Неустойка і банківська гарантія є різними способами захисту прав та законних інтересів суб`єктів господарювання, різними засобами забезпечення виконання господарських зобов`язань. Зазначені способи мають різну правову природу і не є взаємовиключними. Сплата коштів кредитору гарантом і сплата штрафних санкцій боржником не належать до одного виду відповідальності.

Таким чином, можливість стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару за договором не ставиться у залежність від реалізації позивачем свого права на звернення стягнення за банківською гарантією. Крім того, положення договору не містять застережень про пріоритетність у застосуванні або можливість взаємного зарахування цих способів забезпечення виконання зобов`язань.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.12.2018 р. у справі № 908/7/18.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 р. у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2022 р. у справі № 910/21824/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків місцевого господарського суду не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як передбачено ч. 3 ст. 287 ГПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 даної статті.

Вказана справа є малозначною та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених нормами чинного законодавства.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 20.10.2022 р. у справі № 910/21824/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк"

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко