УХВАЛА

про повернення позовної заяви

м. Київ

24.03.2023Справа № 910/14333/22

Суддя Господарського суду міста Києва Селівон А.М., розглянувши

позовну заяву Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" 69006, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ ДОБРОЛЮБОВА, будинок 20

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 03150, місто Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ҐЕДРОЙЦЯ, будинок 5

про стягнення 304360,73 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 304 360,73 грн. вартості нестачі вантажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на понесення останнім збитків в загальній сумі 304 360,73 грн. внаслідок незбереження відповідачем як підприємством залізничного транспорту під час перевезення залізницею вагонів за залізничними накладними цілісності майна (вантажу), які підлягають стягненню з відповідача на підставі статей 110, 114, 115, 129 Статуту залізниць України.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 174 ГПК України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 року залишено позовну заяву Акціонерне товариство "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" б/н від 21.12.2023 року без руху, встановлено строк на усунення недоліків позовної заяви - 10 (десять) днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Встановлено спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання до суду належним чином засвідчених копій комерційних актів №№ 476906/799, 476906/800, 476906/805, 476906/811, 476906/812, 476906/813, 476906/801, 453603/795, 476906/802, 476906/803, 476906/806, 476906/807, 476906/808, 476906/809, 476906/810, 476906/823, 476906/824, 476906/825, 476906/826, 476906/827, 246906/828, 476906/829, 476906/830, 476906/831.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 року судом встановлено спосіб усунення виявлених недоліків поданого позову, за умови усунення яких у спосіб, встановлений судом, позовна заява підлягає прийняттю до розгляду, а провадження у справі за таким позовом - відкриттю в силу приписів ст. 176 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що ухвали суду надсилаються сторонам в порядку, встановленому ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, та з додержанням вимог ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У відповідності до наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 312 ухвалу Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 року було вручено позивачу 31.01.2023 року відповідно, таким чином, строк на усунення недоліків становив до 10.02.2023 року включно.

Згідно ст.ст. 113, 118 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом. Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Через систему "Електронний суд" 03.03.2023 року позивачем подано клопотання/заяву про усунення недоліків позовної заяви, яка зареєстрована Господарським судом міста Києва 06.03.2023 року за вхідними номером № 01-37/14879/23, тобто визначені ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2023 року недоліки заявником (позивачем) у визначений судом строк не усунуто.

Клопотання позивача про продовження або поновлення пропущеного строку на усунення недоліків позовної заяви матеріали також не містять, проте позивачем в поданому 03.03.2023 року клопотанні/заяві зазначено про ознайомлення з ухвалою суду від 16.01.2023 року у справі № 910/14333/22 в Єдиному державному реєстр судових рішень 02.02.2023 року.

Суд зазначає, що ухвали суду надсилаються сторонам в порядку, встановленому ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, та з додержанням вимог ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

При цьому як свідчать матеріали справи, про постановлення судом 16.01.2023 року ухвали про залишення позову у справі № 910/14333/22 без руху, недоліки останнього та наданий судом строк на їх усунення позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення 31.01.2023 року поштового відправлення № 312, відтак наведене спростовує твердження позивача про отримання інформації про залишення позову без руху 02.02.2023 року.

Окрім цього, на виконання вимог ухвали суду від 16.01.2023 року в додатках до клопотання/заяви про усунення недоліків від 03.03.2023 року наявні копії комерційних актів №№ 476906/801, 476906/802, 476906/803, 476906/809, 476906/810, 476906/806, 476906/807, 476906/808, 476906/800, 476906/799, 476906/805, 476906/811, 476906/812, 476906/813, 246906/828, 476906/829, 476906/830, 476906/831, 476906/823, 476906/824, 476906/825, 476906/826, 476906/827, які так само не придатні для огляду та оцінки судом внаслідок неналежної їх якості.

Клопотання позивача про неможливість надання вказаних доказів та/або клопотання про їх витребування, а також продовження строку на усунення недоліків позовної заяви матеріали також не містять.

Таким чином, зважаючи на наявні докази та зміст останніх, позивачем не усунуто недоліки, які були підставою для залишення позовної заяви без руху.

Суд зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

При цьому слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою; регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства і окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Тобто зазначені вимоги до позовних заяв, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, носять не формальний характер, а є обов`язковими для осіб, що звертаються до суду за захистом свої порушених прав, недотримання яких, відповідно, тягне за собою її залишення без руху або повернення.

Разом з цим суд наголошує, що однією з засад господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Одночасно, застосовуючи при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи викладене в сукупності, позовна заява Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" про стягнення 304 360,73 грн. вважається неподаною і повертається заявнику.

Разом з тим суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до ч. 8 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 162, 163, 164, 174, 233-235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Акціонерного товариства "ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО" про стягнення 14333/22 грн. вважати неподаною та повернути заявнику.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 20.04.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон