РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2023Справа № 910/1240/23

Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/1240/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трассір ЄС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артікард Секьюріті"

про стягнення 678 400,92 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Трассір ЄС" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Артікард Секьюріті" про стягнення 678 400,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором на поставку на дилерських умовах № ДЛ-016 від 26.09.2019, внаслідок чого виникла заборгованість за поставлений товар у сумі 616 728,11 грн, за прострочення сплати якої нарахований штраф 10% від суми заборгованості у розмірі 61 672,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, в ухвалі суд визнав дану справу малозначною та ухвалив розгляд справи здійснювати без виклику представників сторін. Зобов`язати відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

16.02.2023 через систему «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд: розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; продовжити строк на подання зустрічного позову; у задоволенні позову ТОВ «ТРАССІР ЄС» до ТОВ «АРТІКАРД СЕКЬЮРІТІ» про стягнення заборгованості за договором відмовити та стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2023 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Артікард Секьюріті" про продовження строку на подання зустрічного позову та відмовлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

07.03.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив та додані до них докази.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

26.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трассір ЄС" (за договором - постачальник) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Артікард Секьюріті" (за договором - дилер) було укладено Договір на поставку на дилерських умовах № ДЛ-016 (надалі - Договір), у відповідності до п. 1.1 якого дилер продає продукцію постачальника, вказану у чинному прайс-листі, який розміщений на сайті trassir.ua у розділах Відеореєстратори TRASSIR DVR, Відеореєстратори TRASSIR NVR, Відеокамери TRASSIR на території України.

Пунктами 1.2. та 1.3. договору визначено, що постачальник поставляє, а дилер приймає та оплачує продукцію постачальника під зареєстрованою торговою маркою «TRASSIR». Оплата продукції здійснюється по виставленому рахунку на оплату.

Пунктами 4.1., 4.3. та 4.4. договору передбачено, що передача продукції постачальником у власність дилера здійснюється на умовах цього договору по довіреності на отримання ТМЦ. Поставка продукції здійснюється на умовах EXW (ІНКОТЕРМС-2010), місце поставки - склад постачальника. Строк поставки становить до 14 календарних днів з моменту оплати дилером виставленого постачальником рахунку, у разі якщо продукція знаходиться на складі постачальника, та до трьох місяців - з моменту оплати дилером виставленого постачальником рахунку, у разі якщо продукції немає на складі та є необхідність замовлення продукції з заводу.

Відповідно до п.п. 5.3., 5.1.2. договору, оплата за поставлену продукцію здійснюється дилером на умовах передоплати на підставі виставлених рахунків від постачальника. Сторони можуть укласти окремий договір поставки (купівлі-продажу) на окрему партію продукції. Оплата здійснюється в національній валюті України виключно у формі безготівкових розрахунків відповідно до виставлених постачальником рахунків шляхом перерахування всієї суми на розрахунковий рахунок постачальника у вигляді 100% передоплати.

Згідно п. 5.4. договору, вартість на продукцію вказується у накладній на товар, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктами 9.1. та 9.2. договору визначено, що договір набирає законної сили з дати його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року. Договір може бути розірваний достроково, за взаємною згодою сторін після повного взаєморозрахунку між сторонами.

Положеннями п. 10.1. договору передбачено, що всі зміни, доповнення та додатки до цього договору дійсні лише в тому випадку, якщо вони вчинені в письмовій формі та затверджені сторонами.

18.08.2021 між ТОВ «Трассір ЄС» та ТОВ «АРТІКАРД СЕКЬЮРІТІ» до Договору на поставку на Дилерських умовах № ДЛ-016 від 26.09.2019 було укладено Додаткову угоду № 1 (далі за текстом - додаткова угода).

Відповідно до п. 1 зазначеної додаткової угоди сторони погодилися змінити умови оплати продукції по договору, та викласти пункти 4.4., 5.1., 5.1.2. та 6.2.3. в наступних редакціях:

«п. 4.4. Строк поставки становить 14 календарних днів з моменту здійснення дилером замовлення, у разі якщо продукція знаходиться на складі постачальника, та до трьох місяців - з моменту здійснення дилером замовлення, у разі якщо продукції немає на складі та є необхідність замовлення продукції з заводу».

«п. 5.1. оплата за поставлену продукцію здійснюється дилером на підставі підписаної сторонами видаткової накладної. Сторони можуть укласти окремий договір поставки (купівлі- продажу) на окрему партію продукції».

«п. 5.1.2. Оплата здійснюється в національній валюті України виключно у формі безготівкових розрахунків відповідно до підписаних сторонами видаткових накладних шляхом перерахування суми на розрахунковий рахунок постачальника у строк, не пізніше 60 (шістдесяти) днів з дати поставки продукції постачальником.

«п. 6.2.3. У разі порушення постачальником строків поставки, постачальник зобов`язаний сплатити дилеру пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленої продукції за кожен день прострочення поставки».

Згідно із п. 2 вищевказаної додаткової угоди, у зв`язку зі змінами умов оплати продукції сторони домовилися доповнити договір наступними пунктами:

«п. 6.2.7. У разі порушення дилером строків оплати продукції, дилер зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченої продукції за кожен день прострочення поставки».

«п. 6.2.8. У разі утворення у дилера простроченої заборгованості за цим договором на суму, що перевищуватиме суму в розмірі 200 000 грн. (двісті тисяч грн,, 00 коп.), з урахуванням ПДВ, дилер зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості».

Відповідно до п.п. 3, 4, 5 додаткової угоди сторони домовилися продовжити строк дії Договору на поставку дилерських умовах № ДЛ-016 від 26.09.2019 до 25.09.2022. Додаткову угоду вважати невід`ємною частиною основного договору Всі інші умови Договору на поставку дилерських умовах № ДЛ-016 від 26.09.2019 залишити чинними без змін.

На виконання зазначеного договору та додаткової угоди № 1 від 18.08.2021, якою внесено зміни щодо умов оплати продукції по договору та наслідки їх невиконання, ТОВ «Трассір ЄС» протягом жовтня 2021 року - лютого 2022 року поставило ТОВ «АРТІКАРД СЕКЬЮРІТІ» товар, що підтверджується наступними видатковими накладними, доданими до матеріалів справи:

- за видатковою накладною № 1841 від 12.10.2021 - п`ять бухт кабелів КППЭ-ВП (100) 4*2*0,51 (F/UTP-cat.5E), 305м, на загальну суму 18 472,26 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладної № 1895 від 20.10.2021 - двадцять IPC322LB-SF28K-G та двадцять комутаційних коробок Uniview TR-JB03-G-IN, на загальну суму 27 267,74 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною № 1945 від 27.10.2021 - персональний комп`ютер ARTLINE Home Н53 (H53v09Wm) вартістю 14 158,00 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною №2254 від 29.11.2021 TRASSIR ЦМС Стейшн сервер для керування та моніторингу системи відеонагляду TRASSIR EnterpriselP Вартістю вартістю 104 462,33 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною №2023 від 04.11.2021 - джерело безперебійного живлення SolarX SX-LB650 вартістю 1 254,60 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною № 2279 від 30.11.2021 - відеореєетратор TRASSIR МініНВР НЛ 16 вартістю 8 397,29 грн., з урахуванням ПДВ;

- видатковою накладною № 2378 від 13.12.2021 - чотири відеореєстратора TRASSIR МініНВР НЛ 16, на загальну суму 33 586,60 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною №2389 від 15.12.2021 - відеореєетратор Трассір НейроСтешн Про 32 вартістю 51 831,11 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною № 2409 від 16.12.2021 - відеореєетратор ТРАССІР МініНВР НЛ 16 вартістю 8 329,52 грн., з урахуванням ПДВ;

- видаткової накладної № 51 від 18.01.2022 - відеореєетратор Трассір НейроСтешн 128 та вісім жорстких накопичувачів SATA 12ТВ 6GB/S 256МВ PURPLE WD121PURP WDC, на загальну суму 158 332,84 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною № 53 від 18.01.2022 - дванадцять U-Prox SL mini зчитувачів, десять електромагнітних замків YM-500N (LED)-DS, десять кронштейнів для кріплення електромагнітного замка MBK-500NLC, дев`ятнадцять свинцево-кислотних акумуляторів Full Energy FEP-127 на загальну суму 37 324,64 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною № 133 від 27.01.2022 - два МС111CS, МС111CS, перехідника з оптичного дроту на мідний, мережеве обладнання; два U-Prox SL mini зчитувача; два U-Prox SL steel зчитувача; безперебійний блок живлення імпульсний ВВС-1210/8(К1) (8504 40 90 00); два блока живлення PS-501; два зчитувача SpeedFace-V5L(P)/ID; комутатор DH-PFS3006-4GT-60; двісті проксіміті карточки MiFare card(K2) (8523 52 00 00); три свинцево-кислотних акумулятора Full Energy FEP-127; п`ятсот тримачів СТ20; триста метрів труби гофрованої гнучкої 320Н ПВТ д.20/14,1 з/п чорної; чотириста хомутів 4,8x200, поліамід 6.6 чорних, всього на загальну суму 31 687,86 грн., з урахуванням ІІДВ;

- за видатковою накладною № 54 від 18.01.2022 - десять куточків для електромагнітного замку МВК-500Е(К1) на загальну суму 2 100,00 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною №102 від 25.01.2022 тридцять п`ять коробків відгалуджуючих (80x80x40) 1Р44 на загальну суму 1 059,66 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною № 60 від 18.01.2022 - викличну панель PRIME FHD Black та відеодомофон КАРРА+ HD Black на загальну суму 5 237,39 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною № 134 від 27.01.2022 - два відеореєстратора TRASSIR МініНВР НЛ 16, два жорстких диска Wetern Digital Purple 8TB WD84PURZ, три мережевої камери TC-C34XS Spec: I3/E/Y/2.8mm, всього на загальну суму 37 487,51 грн., з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною № 138 від 28.01.2022 - видеокамеру Ніkvision DS-2CD1343G0-І(С), шість відеокамер цифрових Hikvision DS-2CD2443G0-I, відеореєстратор Трассір НейроСтешн 64, комутаційний бокс DS-1280ZJ-S, всього на загальну суму 67 018,19 грн, з урахуванням ПДВ;

- за видатковою накладною № 240 від 11.02.2022 - відеореєстратор Трассір МініНВР НЛ 16 вартістю 8 720,57 грн., з урахуванням ПДВ.

Як зазначив позивач, постачання вищевказаного товару відбувалась на підставі усного замовлення відповідача, яке оформлювалося шляхом складання рахунку на оплату з відповідним номером, останні цифри якого одночасно є номером замовлення.

Враховуючи існування між сторонами електронного документообігу, видача товару супроводжувалося складанням позивачем електронних видаткових накладних, які підписувалися електронним підписом його керівника, з послідуючим підтвердженням факту отримання товару накладенням на згадані документи електронного підпису керівника відповідача.

Оскільки сума заборгованості за отриманий товар у загальній сумі 616 728,11 грн відповідачем у встановленим договором строк сплачена не була, це стало підставою для нарахування штрафу за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості на підставі п. 6.2.8. договору (в редакції додаткової угоди) та звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що товар постачався позивачем за межами строку дії Договору поставки на Дилерських умовах № ДЛ-016 від 26.09.2019, без попередньої оплати, як визначено мовами договору, а також відбувалася поставка товару, який не зазначений у договорі. Крім того, відповідач вважає, що укладена Додаткова угода № 1 від 18.08.2021 є неналежним доказом, оскільки укладена поза межами строку дії основного договору.

Окрім цього, відповідач вважає, що один з отриманих відеореєстраторів повернуто відповідачу, що підтверджується копією накладної, а також відсутні підстави застосування штрафних санкцій за невиконання умов договору.

Також, на думку відповідача, придбання у минулому продукції російського походження і здійснення оплати за її отримання може призвести до негативних наслідків для нього, оскільки отримані кошти можуть бути використані на користь країни-агресора, яка веде війну з Україною.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, на загальну суму 616 728,11 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови п. 5.1.2. договору (в редакції додаткової угоди) та виходячи з норми ст.692 ЦК України, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч договору своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим у відповідача, за твердженнями позивача, виникла заборгованість з оплати поставленого за видатковими накладними, копії яких додані до матеріалів справи, товару у розмірі 616 728,11 грн.

Натомість, відповідач до відзиву надав копію накладної на повернення постачальнику №2 від 01.07.2022, відповідно до якою останній повернув позивачу товар на суму 8720,57 грн, що не знайшло свого відображання у розрахунку суми заборгованості, здійсненого позивачем та фактично визнано останнім у відповіді на відзив.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тотожні приписи містяться у абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідно до п. 5.1.2. договору (в редакції додаткової угоди) договору строк оплати вартості поставленого товару настав, а доказів повної оплати товару станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в розмірі 608 007,54 грн.

Відповідно зі ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 213 ГК України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положеннями п. 6.2.8. договору (в редакції додаткової угоди) визначено, що у разі утворення у дилера простроченої заборгованості за цим договором на суму, що перевищуватиме суму в розмірі 200 000 грн. (двісті тисяч грн,, 00 коп.), з урахуванням ПДВ, дилер зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 10% від суми простроченої заборгованості.

Таким чином, приймаючи до уваги вище викладене, правомірним є нарахування штрафу за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання щодо повної оплати отриманого товару, виходячи з суми боргу 608 007,54 грн, відповідно сума штрафу становить 60 800,75 грн.

Щодо заперечень відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, суд відзначає наступне.

За змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Крім того, відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Як встановлено судом, укладений між сторонами Договір поставки на Дилерських умовах №ДЛ-016 від 26.09.2019 мав певний строк його дії, визначений безпосередньо у договорі, проте після закінчення строку його дії був продовжений сторонами шляхом виконання своїх зобов`язань кожною із сторін у вигляді поставки товару та здійснення за це оплату, що відбувалося протягом березня - серпня 2021 року, з одночасним відображенням у видаткових накладних на поставку товару, які відповідно до пункту 5.4. договору є його невід`ємною частиною, що постачання товару відбувається в рамках згаданого договору поставки та, з урахування положень п. 10.1 договору, свідчить про продовження строку його дії.

Крім того, у подальшому між ТОВ «Трассір ЄС» та ТОВ «АРТІКАРД СЕКЬЮРІТІ» До договору поставки на Дилерських умовах № ДЛ-016 від 26.09.2019 було укладено Додаткову угоду № 1 від 18.08.2021, якою сторони продовжили дію основного договору поставки до 25.09.2022 (п. 3 додаткової угоди № 1), а також визнали чинними раніше існуючи умови договору, окрім умов оплати за товар (п. 5 додаткової угоди № 1), що також підтверджує продовження дії основного договору.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідачем не надано до справи доказів скасування вказаної додаткової угоди у встановленому порядку, судом також не встановлено підстав, які б свідчили, що договір поставки та додаткова угода до нього є нікчемними.

Серед іншого, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, надані відповідачем, з яких вбачається, що останній повідомляв позивача про здійснення подальшої співпраці на позадоговірних відносинах.

Відносно заперечень відповідача щодо походження товару та неможливості проведення фінансових розрахунків з позивачем, суд вважає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Відповідно до ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Крім того, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань єдиним засновником ТОВ Трассір ЄС» є Косенчук Тетяна громадянка Казахстану.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Артікард Секьюріті" (04074, м. Київ, вул. Бережанська, буд. 9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трассір ЄС" (04071, м. Київ, пров. Ярославський, 7/9, ) заборгованість у сумі 608 007 грн 54 коп., штраф - 60 800 грн 75 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 032 грн 02 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.03.2023.

Суддя А.І. Привалов