ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" березня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/1011/23

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» про забезпечення позову за вх.суду№2-337/23 від 14.03.2023р. по справі №916/1011/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» (65020, м. Одеса, вул. Спиридонівська, буд. 31, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК» (67543, Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, вул. Другий кілометр автодороги на морський торгівельний порт «Южний», буд. 2, )

про стягнення 702 483,68грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК» про стягнення 702 483,68грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором послуг транспортного оброблення вантажу №17-06/22 від 20.06.2022р. в частині належної оплати вартості наданих послуг.

Крім того разом із позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» звернулось до суду із заявою про забезпечення позову віж 14.03.2023р. за вх. №2-337/23, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (зокрема рухоме та нерухоме) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК», в межах суми 702 483, 68 грн. та накладання арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК», в межах суми 702 483,68 грн., що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах.

При цьому в обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказує, що 20.06.2022р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК» було укладено Договір № 17-06/22 від 20.06.2022 року Послуг транспортного оброблення вантажів (далі - «Договір»). Відповідно до п. 1.1 Договору в рамках даного договору Портовий оператор зобов`язується своїми силами та за свій рахунок надати Замовнику комплекс послуг з транспортного оброблення вантажів при перевалці сільськогосподарської продукції в порто-пункті Кілія порту Усть-Дунайськ, з використанням складських приміщень, зернопереробного комплексу, вагової, транспортних засобів та іншого технологічного обладнання, розташованого на території портопункта (далі - «Термінал»), а Замовник зобов`язується прийняти ці послуги і оплатити на умовах, передбачених нижче. 20.06.2022 року між сторонами було підписано Додаткову угоду до Договору в п. 1.1 якого було встановлено ставки за послуги Портового оператора.

Заявник вказує, що в цілому за період часу з 13.07.2022 року по 23.08.2022 року ТОВ «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» надало відповідно до Договору № 17-06/22 від 20.06.2022 року послуг транспортного оброблення вантажів ТОВ «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК» на загальну суму - 2 007 153, 24 грн., однак фактично сплачено станом на дату подання даної позовної заяви - 1 479 532, 22 грн., в зв`язку з чим заборгованість за надані послуги склала 527 621, 02 грн. Крім того позивачем в зв`язку з неналежним виконанням Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК» зобов`язань за договором було нараховано пеню в сумі 131 047,91грн., 3%річних в розмірі 8 136,70грн. та інфляційні витрати в сумі 35 678грн.

За посиланнями заявника, заборгованості ТОВ «ОЛДСІЗ ТРАНС БАЛК» перед ТОВ «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» складає 702 483,68 грн., що є значною сумою заборгованості. Станом до сьогоднішнього дня відповідач не відповідає на претензії та на листи, жодним чином не визначає свою правову позицію по даному питанню, що в свою чергу враховуючи стан економіки та обставини, на думку заявника свідчить про ймовірну неможливість у майбутньому виконати рішення суду, у випадку задоволення позову.

Також заявник вказує, що будь-яких повідомлень від відповідача щодо узгодження порядку погашення існуючої заборгованості або відповіді на претензію, або неможливості виконання своїх зобов`язань не надходило.

На переконання заявника викладені обставини свідчать про наявність ґрунтовних, об`єктивних підстав вважати про навмисне ухилення відповідача від погашення простроченої заборгованості, а подальше зволікання з забезпеченням дієвого захисту майнових інтересів нашого товариства призведе до утворення безнадійної заборгованості, що у свою чергу спричинить стійку неплатоспроможність та значно підвищить ризики подальшого банкрутства замовника.

Крім того заявник вказує, що згідно документів щодо аналізу активів підприємства, виходячи з фактично поданих даних фінансової звітності станом за 2021 р. в системі CNA - Corporate News Agency, борг перед нашим товариством складає в рази більше ніж вартість чистих активів боржника, оскільки за проведеним розрахунком, чисті активи це активи підприємства за вирахуванням його зобов`язань (п. 4 П(С)БО 19). Ґрунтуючись на цьому визначенні, чисті активи можна розрахувати за такою формулою: Чисті активи = Активи -Зобов`язання = 13989 - 16645 = - 2656 грн.

Заявник наголошує, що враховуючи фінансовий стан даного товариства, та наявну суму заборгованості, яка в рази більше ніж Активи товариства, факт того, що відповідач не відповідає на жодні офіційні листи та претензії, невжиття вищезазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, ефективних захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, тоді як забезпечення позову шляхом накладення арешту - це єдиний шанс на подальше виконання рішення суду та реальний захист порушених прав позивача.

Розглянувши заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з загальних положень законодавства, суд вважає за необхідне зауважити, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи питання стосовно необхідності у забезпеченні позову, суд виходить з того, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Згідно із ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006р. у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004р. № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003р. № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Слід зауважити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, поза як це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Таким чином, виходячи з того, що між сторонами існує спір щодо сплати заборгованості за надані послуги, а виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у відповідача, присудженої до стягнення суми заборгованості, ігнорування відповідачем претензії та на листів позивача щодо наявної у нього заборгованості, існують обґрунтовані сумніви щодо можливості реального виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідача заборгованості у сумі 702 483,68грн.

Здійснивши на основі співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду, встановивши існування обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову, суд дійшов висновку, що обраний позивачем захід забезпечення позову в частині накладання арешту на грошові кошти безпосередньо стосується предмета позову, є обґрунтованим та співмірним.

Згідно зі ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже дослідивши у сукупності та оцінивши у відповідності до ст. 86 ГПК України докази, які подані заявником в їх обґрунтування суд дійшов висновку про те, що адекватним, співрозмірним та обґрунтованим у даному випадку є такий спосіб забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти в межах суми 702 483,68грн. які знаходяться та будуть знаходитись на банківських рахунках ТОВ ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК .

При цьому суд зазначає, що у випадку арешту коштів на рахунках, гроші залишаються у власності боржника і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків боржника й уникнення виконання судового рішення у майбутньому, такий захід може бути скасований у випадку ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позову. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Близький за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №911/1111/20, від 21.01.2022 у справі №910/5079/21.

Крім того, вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди заявнику.

Суд наголошує, що заходи забезпечення позову є тимчасовими на період вирішення спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Крім того, обраний заявником спосіб щодо накладення арешту на грошові кошти відповідача забезпечення позову є співмірним із вимогами щодо стягнення заборгованості та штрафних санкцій, спрямований на запобігання ймовірним порушенням прав заявника, забезпечуючи збалансованість інтересів сторін та не суперечить ст.137 ГПК України.

При цьому, судом враховано правову позицію, викладену у рішенні Конституційного Суду України від 31.05.2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини цього рішення).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

В той же час в частині вимоги про накладання арешту на майно на майно (зокрема рухоме та нерухоме) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК», в межах суми 702 483, 68 грн. суд відмовляє, оскільки заявником не надано до заяви жодних відомостей та доказів про наявність у відповідача будь якого майна як-то рухомого чи нерухомого, в зв`язку з чим відповідний спосіб забезпечення позову не призведе до реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Частинами 1 та 4 ст.141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків будь-яких осіб у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються. Разом з тим, вказана особа не позбавлена права подати до суду відповідне клопотання, яке підлягає розгляду в порядку та протягом строків, встановлених статтею 141 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч.5, 6 ст. 140 ГПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.144 ГПК України ухвала підлягає негайному виконанню. Частиною 8 ст.140 ГПК України встановлено, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також, не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Виходячи з викладеного, враховуючи обставини у даній справі та наявні у справі матеріали, суд вважає за можливе задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» про забезпечення позову у справі №916/1011/23 частково.

При цьому суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 141, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» про забезпечення позову (2-337/23 від 14.03.2023) - задовольнити частково.

2. Накласти арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК» (67543, Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, вул. Другий кілометр автодороги на морський торгівельний порт «Южний», буд. 2, ), в межах суми 702 483,68 грн., що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах.

3. В решті заяви відмовити.

Стягувачем є: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕРНОВИЙ ТЕРМІНАЛ КІЛІЯ» (65020, м. Одеса, вул. Спиридонівська, буд. 31, )

Боржником є: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛСІДЗ ТРАНС БАЛК» (67543, Одеська область, Лиманський район, с. Визирка, вул. Другий кілометр автодороги на морський торгівельний порт «Южний», буд. 2, )

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її постановлення.

Суддя Погребна Катерина Федорівна