УХВАЛА

21 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/9654/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: Баранця О. М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва

у складі судді Чинчин О. В.

від 26 вересня 2022 року

та на постанову Північного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Пономаренка Є. Ю., Пашкіної С. А., Руденко М. А.

від 30 січня 2023 року

за заявою ОСОБА_1

про вжиття заходів забезпечення позову,

особа, яка отримає статус учасника справи: Міністерство юстиції України,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство юстиції України 03 березня 2023 року звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26 вересня 2022 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/9654/22. Касаційна скарга надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 07 березня 2023 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2023 року для розгляду справи № 910/10891/21 був визначений такий склад колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Баранець О. М., Вронська Г. О., Кролевець О. А.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Міністерства юстиції України, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга подана без дотримання вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування та / або порушення яких конкретно норм матеріального та / або процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну (конкретні) підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при формуванні відповідного висновку.

Однак, зміст касаційної скарги Міністерство юстиції України, поданої до суду касаційної інстанції у цій справі, не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається Міністерство юстиції України оскаржує до суду касаційної інстанції ухвалу місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції про забезпечення позову.

Однак, скаржник у касаційній скарзі не зазначив, які конкретно норми матеріального та / або процесуального права були неправильно застосовані та / або порушені судами попередніх інстанцій. Міністерство юстиції України у касаційній скарзі лише посилається та цитує положення статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, однак не зазначає, які саме висновки судів попередніх інстанцій щодо застосування цих норм права є помилковими, в чому полягає неправильне застосування та / або порушення судами попередніх інстанцій зазначених норм права.

Не визначив скаржник у касаційній скарзі і конкретну підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену (передбачені) частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно форми та змісту касаційної скарги.

За змістом частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Враховуючи цю вимогу закону не зазначення скаржником у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування, порушення судом (судами) норм матеріального та / або процесуального права у взаємозв`язку із визначенням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, свідчить про недотримання вимог процесуального закону щодо змісту касаційної скарги, про неузгодженість доводів касаційної скарги та унеможливлює прийняття касаційної скарги до розгляду і відкриття за такою касаційною скаргою касаційного провадження.

З огляду на викладене, враховуючи принципи диспозитивності та рівності усіх сторін перед законом та судом, Верховний Суд за результатом проведеної перевірки форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України встановив, що касаційна скарга відповідача не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи вищевикладені недоліки.

Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене Верховний Суд зазначає про те, що касаційна скарга Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26 вересня 2022 року та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/9654/22 подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд зазначає про те, що скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та усунути недоліки касаційної скарги у спосіб, визначений судом, а саме: протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу в новій редакції, а також надати суду докази надіслання копії касаційної скарги в новій редакції іншим учасникам справи (описи вкладення у поштові відправлення та чеки).

За змістом частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України наслідком неусунення названих недоліків протягом установленого строку є повернення касаційної скарги.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26 вересня 2022 року та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/9654/22 залишити без руху.

2. Надати Міністерству юстиції України строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків, який становить 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Міністерству юстиції України усунути недоліки, встановлені у цій ухвалі, у такий спосіб:

- надати касаційну скаргу в новій редакції з обґрунтуванням неправильного застосування та / або порушення судом (судами) норм матеріального та / або процесуального права із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а також надати докази надіслання копії касаційної скарги у новій редакції іншим учасникам справи.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали скарга буде вважатись неподаною та буде повернута скаржнику.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Баранець