ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16 березня 2023 року №1 м. Черкаси Справа № 925/312/23

Вх.суду №3629/23 від 03.03.2023

Господарський суд Черкаської області

у складі головуючого судді Хабазні Ю.А.,

розглянувши заяву від 02.03.2023 (із заявою про усунення недоліків первісної заяви від 09.03.2023),

заявника, ОСОБА_1 ,

про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність,

УСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) звернулась до суду із заявою від 02.03.2023 з вимогами: прийняти дану заяву до розгляду; відкрити провадження у справі про її неплатоспроможність; затвердити кандидатуру ОСОБА_2 та призначити керуючим реструктуризацією її боргів; оприлюднити оголошення про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність на офіційному сайті Вищого господарського суду України; задовольнити її заяву; винести постанову; визнати її неплатоспроможною; прийняти пропозиції запропонований нею План реструктуризації; зупинити всі штрафні санкції, пеню, комісію, проценти, (загальний мораторій) щодо мене, починаючи з дня винесення рішення.

2. 07.03.2023 ухвалою суду заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (десять днів з дня вручення ухвали). Ухвала направлена заявнику поштою та через систему "Електронний суд".

09.03.2023 у системі "Електронний суд" сформовано заяву про усунення недоліків, яка зареєстрована канцелярією суду 10.03.2023 (вх.суду №4057/23) (далі Заява).

Заяву про усунення недоліків від 09.03.2023 подано в установлений строк.

3. Відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства (далі Кодекс):

ст.115. Провадження у справі про неплатоспроможність боржника-фізичної особи або фізичної особи-підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Боржник має право звернутися до Господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у разі, якщо: 1) розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором (кредиторами) становить не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 2) боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців; 3) ухвалено постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення; 4) існують інші обставини, які підтверджують, що найближчим часом боржник не зможе виконати грошові зобов`язання чи здійснювати звичайні поточні платежі (загроза неплатоспроможності);

ст.116. Заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом. (...) До заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються: 1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; 2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця; 3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором; 4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна; 5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно; 6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором; 7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати; 8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках; 9) копія трудової книжки (за наявності); 10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника; 11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства; 12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень; 13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини; 14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

4. Згідно із ст. 5, 6 і 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Згідно із ст.4 цього ж закону нормативно-правове забезпечення технології оброблення, створення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів. покладено на Кабінет Міністрів України.

Відповідно до Господарського процесуального кодексу України:

ч.1, 2 і 4 ст.96. Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи… Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

ч.3 ст.162. Позовна заява повинна містити: 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

ч.2 ст.164. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги;

ч.1 ст.174. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

5. В ухвалі суду від 07.03.2023 зазначено на необхідності усунення наступних недоліків у такий спосіб:

1) перерахувати у заяві та надати суду докази наявності заборгованості на суму 287 936,45 грн. (в тому числі скласти перелік первинних документів про передачу грошей), скласти повний обґрунтований математичний розрахунок цієї суми, вказати окремо суму основного боргу та окремо суми штрафних санкцій.

Заявниця у Заяві повідомляє (п.2.2. Заяви), "що, я уклала кредитні договори, по яких існує заборгованість, згідно Конкретизованого списку кредиторів та боржників з фінансовими установами. Я не можу надати належних доказів в частині (всіх копій договорів, квитанцій, банківських виписок тощо), що підтверджують суми грошових вимог кредиторів (заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором, через їх відсутність або втрату. В додатку до заяви, КСК конкретизованого списку кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів, є вказання саме, тих вимог, що мені, боржнику, відомі, а також щодо кожного кредитора - його найменування, його місцезнаходження, ідентифікаційного коду юридичної особи, вказано все що я маю на руках, суми грошових вимог (загальної суми заборгованості), для уточнення всіх складових боргу було й надіслано запити."… " роздруківка з сайту Українського бюро кредитних історій однозначно є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами та містить повну та достовірну інформацію про заборгованість боржника, в тому числі загальну суму заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням, підстави виникнення зобов`язань, а також строки їх виконання. Відповідно, в цій частині вимоги КУзПБ виконані в повному обсязі, оскільки до заяви надані належні докази наявності кредитних відносин з кредиторами, суми заборгованості, а Конкретизований список моїх кредиторів і боржників складений належним чином. Звертаю увагу, що оцінка вказаним документам повинна надаватися виключно під час підготовчого засідання.".

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали до Заяви не додано і не перелічено по одному передбачених ч.2 ст.115 Кодексу доказів наявності заборгованості на суму 287 936,45 грн. Заявниця і сама визнає цю обставину (невиконання ухвали суду) у Заяві.

Зокрема, посилаючись на "роздруківку з сайту Українського бюро кредитних історій" як на доказ заявниця не зазначає чи це є оригінал чи копія документа, не зазначає ким (якою конкретною особою) цей доказ створено та у якої конкретної особи міститься оригінал цього документа, тобто не виконала вимогу ухвали суду (ч.4 ст.96 ГПК України).

Якщо "роздруківка з сайту Українського бюро кредитних історій" це є електронний документ, створений безпосередньо заявницею, то і в цьому випадку він не містить дати його створення та відомостей про створення його особисто нею. Його не можна визнати повним математичним розрахунком, оскільки він не містить викладу порядку обчислення суми 287 936,45 грн., тобто доданків, з яких вона складається, та посилання на докази, які ці доданки підтверджують.

Вказана "роздруківка з сайту Українського бюро кредитних історій" містить цифри (суми) і з додавання яких саме цифр складається сума 287 936,45 грн. ні цей "доказ" (який суд має оцінювати у судовому засіданні), ні будь-який інший "створений заявницею" документ не містить.

Зокрема й наприклад, створений заявницею "Конкретизований список" (стор.325-326 додатку до Первісної заяви): а) містить 4 позиції з яких начебто обраховано заборгованість 287 936,45 грн. (в той час як у "роздруківці з сайту Українського бюро кредитних історій" 13 позицій); б) містить зазначення сум "поточної заборгованості" по усім чотирьом позиціям; в) з чотирьох позицій по одній (3 позиція) "поточна заборгованість" складає 0 (нуль) грн.; г) містить зазначення сум "сума кредиту" по усім чотирьом позиціям, проте у 4-ій позиції "сума кредиту" складає 0 (нуль) грн.; ґ) перша та друга позиції містять зазначення сум "загальна вартість кредиту", у яких заявницею обраховано загальну суму без уточнень про те, яка конкретна сума є основним боргом, яка сума пенею, а яка є штрафом, натомість заявницею переписано відповідно пункти (мови) договорів, згідно з якими вона пропонує суду самостійно здійснити обрахування сум пені та штрафу; д) перша позиція містить зазначення сум "нараховані відсотки: 22 086,95 грн.", "нараховані комісії: 0,00 грн." та "штрафні санкції: 0,00 грн.", які зі слів заявниці визначені відповідно до Довідки про стан заборгованості за кредитом; Закон вимагає, щоб розрахунок був наданий у заяві (п.3 ч.3 ст.162 ГПК України).

Заявниця у Заяві зазначає "щодо більшості кредиторів зазначено суму основного зобов`язання, суми нарахованих відсотків, суми неустойки, розмір загальної вартості кредиту щодо кожного кредитора окремо.", проте лише у першій позиції, створеного заявницею "Конкретизованого списку", є сума нарахованих відсотків, по іншим позиціям така інформація відсутня. До того ж навіть з урахуванням того, що у першій позиції "Конкретизованого списку" заявниця вказала суму нарахованих відсотків перевірити додаванням поточну заборгованість у розмірі 136 232,09 грн. неможливо. Тобто розрахунок суми у порушення ухвали суду відсутній.

Заявниця має заявляти саме таку точну суму, яку може підтвердити наявними у неї доказами, та надати розрахунок цієї суми з посиланням на докази, які її підтверджують. Якщо заявниця не може підтвердити доказами заявлену суму, то має її зменшити до тієї, яку може підтвердити доказами і розрахунком. Відсутність обґрунтованого розрахунку є перешкодою прийняття заяви.

Пояснення про те, що докази наявності заборгованості на суму 287 936,45 грн. відсутні "через їх відсутність або втрату" не звільняє заявницю самостійно здійснити їх розшук до подання заяви про відкриття провадження у справі, а не перекладати їх розшук на суд чи вимагати визнання вимог без таких документів згідно з ч.3 ст.116 КУзПБ до заяви додаються "інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу", а саме документи, які підтверджують "розмір прострочених зобов`язань боржника перед кредитором". Тобто це мають бути договори і саме головне первинні касові документи про передачу грошей (надання кредиту підп.11 п.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148).

Якщо заявниця не знає навіть реквізитів цих конкретних документів, то установлення фактів, на підставі яких має прийматися судове рішення, є неможливим, що є перешкодою прийняття заяви до розгляду судом.

Більш того, заявниця у Заяві посилається на постанову Верховного Суду у справі №915/36/20 від 21.10.2020, згідно з якою на момент подачі заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржником повинні бути надані документи (первинні документи, договори, бухгалтерський баланс, аудиторський висновок, судові рішення тощо), які підтверджують наявність ознак неплатоспроможності або її загрози, інакше таке банкрутство має ознаки фіктивного, тобто ініційованого з метою невиконання зобов`язань однак фактично заявниця не виконує цю постанову Верховного Суду.

2) надати суду докази припинення погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців, вказати у заяві реквізити цих документів та вказати у заяві конкретні дати припинення їх погашення.

Заявниця у Заяві будь-яких відомостей про виконання даного пункту не повідомляє.

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали Заява не містить викладу обставин про те, що боржник припинив погашення кредитів чи здійснення інших планових платежів у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів за кожним з кредитних та інших зобов`язань упродовж двох місяців та не вказано у Первісній заяві та Заяві і не додано до неї доказів на їх підтвердження (в тому числі й про дату, з якої починається обчислення двомісячного строку та доказів цієї дати).

З пояснень заявниці вбачається, що суд, а не вона, повинен проаналізувати "роздруківку з сайту Українського бюро кредитних історій", що суперечить ч.3 і 4 ст.13 та ст.74 ГПК України. Закон вимагає вказати факти і надати докази цих фактів.

Більш того, із 13 операцій в "роздруківці з сайту Українського бюро кредитних історій" отримання коштів на момент подання заяви: строк погашення за позиціями 1-4 не настав і настане у майбутньому; у решті, за переважною більшістю операцій (позиції 5-13) кредити закрито.

Тобто заявниця у Первісній заяві, Заяві, чи й будь-якому іншому створеному нею документі не вказала жодної конкретної обставини про те, що боржник припинив погашення кредиту чи здійснення іншого планового платежу у розмірі більше 50 відсотків місячних платежів упродовж двох місяців. А згідно із Кодексом вона повинна була вказати за кожним конкретним з кредитних та інших зобов`язань, які вона вносить на розгляд суду.

3) надати суду постанову у виконавчому провадженні про відсутність у фізичної особи майна, на яке може бути звернено стягнення або вказати на відсутність такої.

Заявниця у Заяві будь-яких відомостей щодо усунення цього недоліку не повідомляє не підтверджує наявність постанови і не повідомляє про відсутність такої постанови.

Отже заявниця не усунула вказаний недолік.

4) скласти у заяві перелік конкретних документів, які додаються до заяви, а також зазначити у заяві, які документи подано в оригіналі, а які в копії, зазначити про особу в якої знаходиться оригінал документа.

Заявниця у Заяві пояснює (п.2.4 Заяви), що "за текстом заяви зазначений перелік документів, наданих до суду на виконання вимог приписів ч.3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства, окремо також надано список додатків".

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали вона просто заперечує вимоги ухвали і фактично відмовляється її виконувати. До Первісної заяви не додано передбачених ч.2 ст.116 КУзПБ документів, а саме у заяві не вказано переліку документів, які додаються до заяви.

Зокрема, у заяві вказано, що до неї додано:

1. витяг УБКІ. Бучинська.pdf.

2. декларації. Бучинська.pdf.

3. документи ак. Бучинська.pdf.

4. кредитні договори. Бучинська.pdf.

5. особисті. Бучинська.pdf.

6. процесуальні. Бучинська.pdf.

Однак це не перелік документів, а назви доданих до заяви електронних файлів (крім, як "1. витяг УБКІ. Бучинська.pdf." щодо якого заявниця у Заяві стверджує, що це є окремий доказ, який суд має оцінювати у судовому засіданні). У кожному з решти файлів містяться певний контент (тексти в електронному вигляді, копії з копій та копії з оригіналів паперових документів, паперові копії електронних документів, коментарі, роздруківки сайтів тощо).

Так (зокрема і як приклад), у заяві рядок додатку "2. декларації. Бучинська.pdf" (назва файлу) має бути замінений переліком усіх тих документів, які містяться у цьому файлі із вказівкою щодо кожного документа на те, що це є електронний документ в оригіналі чи й інше відповідно до вимог ГПК України. Рядок додатку "4. кредитні договори. Бучинська.pdf." має бути замінений переліком усіх тих документів (договорів), які містяться у цьому файлі із вказівкою щодо кожного документа на те, що це є або оригінал, або електронний документ в копії, оригінал якого знаходиться у заявниці чи й інше відповідно до вимог ГПК України суд позбавлений можливості перевірити спеціальною програмою (як здійснює таку перевірку отриманих судом і підписаних КЕП окремих файлів) додані до Первісної заяви договори на предмет того, чи вони є оригіналами чи електронними копіями, чи вони як оригінали дійсно підписані електронним підписом вони не створені заявницею безпосередньо у системі "Електронний суд" як Первісна заява, Заява, Декларації, КСК, План реструктуризації, а внесені до неї з інших носіїв (електронних чи паперових), які й є оригіналами.

До заяви додано: "Оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500705423" від 24.08.2022 (стор.110-112 додатку до заяви), в останньому абзаці якої ОСОБА_1 зазначає "Підписанням електронним підписом цієї Оферти я свідчу про отримання всієї інформації про умови кредитування.", власноручного особистого підпису даний документ не містить. При цьому, суд не може здійснити перевірку чи дійсно цей документ був підписаний електронним підписом, адже окрім "слів" заявниці про підписання зазначеного документа, у суду відсутні будь-які інші відомості.

До заяви додано "Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №500705423" від 24.08.2022 (стор.113-115 додатку до заяви), який за своєю суттю є угодою про надання споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_3 . Проте із зазначеного документу не зрозуміло, чи він підписаний власноручним особистим підписом ОСОБА_3 , чи електронним підписом.

Аналогічні недоліки доданих до заяви документів "Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №491055394" від 20.08.2021 та "Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту №491055395" від 20.08.2021.

До заяви додано "Додаток №1 до Угоди про надання кредиту №500705423 від 24.08.2022 року. Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг" (стор.116-117 додатку до заяви), який підписаний ОСОБА_3 , проте із зазначеного документу не зрозуміло, чи він підписано власноручним особистим підписом ОСОБА_3 , чи електронним підписом, а ОСОБА_1 даний документ не підписано взагалі. Аналогічні недоліки доданих до заяви документів з однаковими назвами "Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг" (стор.120-121, 125-126 додатку до заяви).

Доданий до Первісної заяви створений заявницею "Перелік обов`язкових документів наданих до заяви на відкриття справи про неплатоспроможність фізичної особи, згідно пункту 4 частини 1 статті 116 КУзПБ" (стор.329-330 додатку до Первісної заяви) також не містить перерахування конкретних документів (з назвою, датою, номером, вказівкою на особу-видавника, її адресу, підпис, розшифрування підпису з прізвище і посадою підписанта, тощо) а містить текст ч.3 ст.116 Кодексу з примітками про начебто виконання цієї норми.

Вказані вимоги закону заявницею не виконано, що є перешкодою прийняття заяви судом.

Копія із належним чином засвідченої копії може бути засвідчена лише нотаріусом відповідно до ст.76 Закону України "Про нотаріат".

Копія із ксерокопії (не посвідченої копії) доказом бути не може взагалі і не може подаватися до суду.

Так, згідно із ч.3 і 5 ст.91 ГПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Згідно із ч.2 ст.96 ГПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом.

Отже частина контенту (вмісту) доданих до заяви файлів не є в розумінні ГПК України оригіналами документів чи їх належним чином засвідченими копіями.

Приєднання електронних документів в оригіналі чи електронних копій паперових документів до заяви в підсистемі "Електронний суд" є "засвідченням електронної копії електронного доказу" заявницею, але таке засвідчення не звільняє заявницю від обов`язку вказати у самій заяві та у переліку додатків які конкретні документи до заяви додано, які з них є оригіналами, які з них є копіями і у кого знаходиться оригінал такого доказу.

В даному випадку суд не оцінює вміст файлів на предмет того, чи є вміщені в них зображення доказами, а вказує на те, що додатки до заяви не оформлені відповідно до вимог, які визначені ГПК України, що є перешкодою прийняття заяви.

Окремо суд наголошує щодо доводів заявниці про те, що оцінка доданим до заяви документам повинна надаватися виключно під час підготовчого засідання, що на стадії вирішення питання щодо призначення судового засідання, суд лише перевіряє наявність додатків до заяви, а не досліджує їх безпосередньо, суд зазначає таке.

Первісна заява про відкриття провадження у справі, Заява про усунення недоліків заяви це не докази.

Так само, передбачені законом як додатки до заяви такі документи як: конкретизований список кредиторів і боржників, опис майна боржника, перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, відомості про всі наявні рахунки боржника, декларації боржника, план реструктуризації це не докази:

1) це документи, які створює особисто заявник, тобто документами вони стають у момент підписання їх заявником. Ці документи створюються виключно у зв`язку з фактом створення Заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника. Ці документи не може створювати інша особа (Приватбанк, УБКІ тощо);

2) закон визначає вимоги до кожного створеного заявником документа і вказує на те, що при його складанні заявник повинен зазначити конкретні відомості. Відсутність одного елемента виключає можливість визнання його (документа) таким, що відповідає умовам прийнятності його судом, отже у заявника відсутнє право вимагати від суду прийняти недороблений документ так як є і лише потім оцінювати його у судовому засіданні як доказ це не доказ, а документ, який складається заявником. Отже відмову заявника привести документ до форми, якої вимагає закон, суд оцінює як відмову надати документ у формі передбаченій законом, що є підставою для суду аналогічно відмовити у допуску заяви (документа) для розгляду його судом у судовому засіданні.

Вимоги до оформлення заяв, які складаються учасниками справи для суду (в т.ч і заявником) і подаються до суду, визначені ст.162, 164, 170, 172 ГПК України, ч.1 і 3 ст.34, ст.51, ст.57, ст.65, ч.2 і 3 ст.36, ч.2, 4 і 5 ст.116, ст.124 тощо Кодексу.

Вимоги до доказів, які вже існують на момент складення відповідної заяви як документи чи об`єкти у іншій матеріальній формі, які подаються до суду, містяться у главі 5 ГПК України (ст.74-109).

Існує істотна (принципова) відмінність між ними полягає у тому, що заяви створюються і підписуються заявником, а докази вже існують і лише засвідчуються заявником.

Суд не те що має право, а зобов`язаний оцінювати ті документи, які створив заявник, на відповідність їх тим вимогам, які чітко вказані в законі. Інакше закон і не встановлював би вимог для таких документів. І така оцінка "створеного заявником документа" на стадії прийняття заяви (визначення її прийнятності) не має нічого спільного з оцінкою "доказу" на стадії судового розгляду. Така оцінка є дією з порівняння чи є в створеній заявником заяві (документі) інформація, наявність якої вимагається законом. Відсутність інформації є перешкодою прийняття зави (документа) і підставою повернення на доопрацювання.

Тому, якщо заявник бажає мати доступ до суду, то щонайменше повинен виконати ті вимоги, які він і зобов`язаний виконати, бо так вимагає закон.

Зокрема, щодо визначення розміру боргу і виділення в ньому суми основного боргу і пені. Така дія здійснюється звичайним математичним розрахунком відповідно до умов договору і залежно від обов`язкових первинних документів: а) про видачу грошей; б) про сплату коштів.

Заявниця ухиляється: 1) вказувати первинні документи у заявах, які вона складає; 2) додавати їх до заяви і вказувати (перераховувати), що вона їх додає; 3) рахувати суми боргу та суми неустойки і точно вказати на них.

Тому заява є неприйнятною суду у судовому засіданні немає чого перевіряти. Якщо суд прийме заяву з виявленими судом і не усуненими заявницею недоліками, то суду необхідно буде рахувати замість заявниці суми основного боргу і неустойки. При цьому суду ще й доведеться вибирати ті "докази" які, можуть бути використані для підрахунку необхідність вчинення судом таких дій суперечить принципу господарського судочинства, згідно з яким сторона повинна чітко вказати у заяві обставини (факти) і довести їх окремо доданими до заяви доказами, які мають бути додані в оригіналі чи належним чином засвідченій копії. "Розрахунок" є складовою певної обставини, тому він теж повинен підтверджуватись конкретно вказаними у заяві і доданими до неї належними доказами.

При цьому суд наголошує на тому, що заява і документи, які створюються заявницею як додатки до заяви (і не існують як матеріальні об`єкти до створення заяви, зокрема, конкретизований список кредиторів, план реструктуризації тощо) не є доказами, а є складовими елементами заяви. Наявність правильної назви документа, який створює заявник (наприклад, конкретизований список кредиторів), ще не свідчить про те, що заявником виконано передбачені законом умови його прийнятності, які перевіряються судом для допуску справи до розгляду.

Фактично заявниця не усуває недоліки, а сперечається із судом щодо правомірності висновків суду про недоліки заяви, і наполягає на правильності своїх тлумачень замість того, щоб усувати виявлені і вказані судом недоліки, повторно вимагає прийняти недороблені документи, та вимусити суд змінити свої висновки. Такі дії заявниці суперечать закону, який однозначно визначає, що заявниці необхідно саме усунути недоліки, а не сперечатися із судом.

5) подати документи або в оригіналі, або в копіях, які виготовлені з оригіналів і посвідчені особою, яка має оригінал документа.

Заявниця у Заяві повідомляє (п.2.6 і 2.7), що "всі додані до заяви документи засвідчені електронним цифровим підписом, тож підстав для залишення заяви без руху в цій частині не має. Всі зазначені документи маються в оригіналі у боржника, окрім копій кредитних договорів, які знаходяться в фінансових установах.".

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали приєднання електронних документів в оригіналі чи електронних копій паперових документів до заяви в підсистемі "Електронний суд" не звільняє заявницю від обов`язку вказати у самій заяві та у переліку додатків які конкретні документи до заяви додано, які з них є оригіналами, які з них є копіями і у кого конкретно знаходиться оригінал кожного конкретного такого доказу суд позбавлений можливості перевірити існуючим програмним засобом перевірки електронного цифрового підпису подані через систему "Електронний суд" договори на предмет того, чи вони є оригіналами чи електронними копіями, чи дійсно вони підписані електронним підписом чи електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, а заявниця про таку важливу обставину повторно не зазначає, тобто свідомо ухиляється від виконання прямої вказівки закону.

Так, згідно із ч.3 і 5 ст.91 ГПК України учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Згідно із ч.2 ст.96 ГПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом.

В даному випадку суд не оцінює вміст файлів на предмет того, чи є вміщені в них зображення доказами, а вказує на те, що додатки до заяви не оформлені відповідно до вимог, які визначені ГПК України, що є перешкодою прийняття Заяви.

Фактично заявниця просто не виконала ухвалу суду від 07.03.2023 і вимагає від суду переоцінити свої висновки на її користь без виправлення своїх недоліків.

6) надати суду конкретизований список кредиторів і боржників у якому додатково зазначити: а) щодо кожного кредитора (боржника) - його повного імені або найменування; б) інформації про те, яка в зазначеній сумі грошових вимог сума є заборгованістю за основним зобов`язанням, а яка сума є неустойкою (штрафом, пенею) окремо; в) строк виникнення (настання сплати) кожного конкретного зобов`язання; г) підстави виникнення зобов`язань і в будь-якому випадку реквізити документа про передачу грошей;

Заявниця у Заяві повідомляє, що заява боржника "містить додаток, який має назву КОНКРЕТИЗОВАНИЙ СПИСОК КРЕДИТОРІВ І БОРЖНИКІВ /КСК/ із зазначенням інформації щодо кожного кредитора - його найменування, місцезнаходження, ідентифікаційного коду юридичної особи, суми грошових вимог, загальної суми заборгованості, підстав виникнення зобов`язань, строку їх виконання згідно із договором. Крім того, щодо більшості кредиторів зазначено суму основного зобов`язання, суми нарахованих відсотків, суми неустойки, розмір загальної вартості кредиту щодо кожного кредитора окремо. Інформую, що надані мною до суду договори з кредиторами містять вказівку лише на можливі нарахування штрафу або пені, у випадку невиконання зобов`язань, або їх неналежного виконання, водночас не існує жодного документу, який надав би можливість, мені, як боржнику, розмежувати основну заборгованість та неустойку. Якщо здійснювати відрахування від поточної заборгованості за кредитом, його загальної вартості, то вбачається можливість отримати лише можливу суму нарахованих санкцій, що можуть становити як пеню так і штраф. Для уточнення вищевказаної інформації до заяви додано кредитну історію ТОВ "Українське бюро кредитних історій". Основним засновником (учасником) ТОВ Українське бюро кредитних історій (з долею 99,71% статутного капіталу) є АТ КБ "Приватбанк" … "Кредитна історія є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами та містить повну та достовірну інформацію про заборгованість боржника, в тому числі загальну суму заборгованості, заборгованість за основними зобов`язаннями, підстави виникнення зобов`язань, а також строки їх виконання." … "Судом не обгрунтовано, чому витребувана та отримана мною довідка, ТОВ "УБКІ" є неналежним, допустимим та достатнім доказом. Зокрема, відповідно до положень ст. ст. 76-78 ГПК України, довідка з ТОВ "УБКІ" є належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом, оскільки за її допомогою можна встановити обставини, які входять в предмет доказування наявність відносин з кредиторами, суми заборгованості, періоду виникнення зобов`язання та інше. ".

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали. Наданий суду конкретизований список кредиторів і боржників (стор.325-326 додатку до Первісної заяви) не містить: а) щодо кожного кредитора (боржника) - його повного імені або найменування містяться лише скорочені найменування; б) інформації про те, яка в зазначеній сумі грошових вимог сума є заборгованістю за основним зобов`язанням, а яка сума є неустойкою (штрафом, пенею) окремо містить лише зазначення загальних сум "поточної заборгованості", які на пеню і основний борг не розмежовані. Доводи заявниці про те, що "надані мною до суду договори з кредиторами містять вказівку лише на можливі нарахування штрафу або пені, у випадку невиконання зобов`язань, або їх неналежного виконання, водночас не існує жодного документу, який надав би можливість, мені, як боржнику, розмежувати основну заборгованість та неустойку. Якщо здійснювати відрахування від поточної заборгованості за кредитом, його загальної вартості, то вбачається можливість отримати лише можливу суму нарахованих санкцій, що можуть становити як пеню так і штраф" (стор.7 Заяви) суд розцінює як пропозицію суду самостійно вираховувати вказані суми та як відмову виконувати ухвалу суду. Заявниця може виходячи з умов кожного договору, доказів про отримання кредиту і про його сплату (а саме конкретних первинних документів про передачу грошей), вирахувати суми боргу і пені, як того вимагає закон.

Фактично заявниця просто заперечує ухвалу суду від 07.03.2023 і вимагає від суду переоцінити свої висновки на її користь без виправлення своїх недоліків. Також вона повторно лише підкреслює, що немає доказів фактів, на які посилається, не має відомостей про ці конкретні докази, не може визначити точні суми основного боргу та нарахувань на неї тобто фактично намагається перекласти обов`язок доведення цих фактів на суд.

Відповідно до ст.11 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" (до якого апелює заявник звинувачуючи суд у неправомірності дій) бюро кредитних історій (які є юридичними особами) надають інформацію з кредитних історій у формі кредитних звітів; користувачі мають право звернутися до Бюро за отриманням кредитних звітів упродовж дії укладеного правочину між ним та суб`єктом кредитної історії; Бюро надають кредитні звіти Користувачам за їх запитами на паперовому або електронному носіях на умовах, передбачених цим Законом та Договором.

Отже доказ у формі кредитного звіту: а) це має бути документ з передбаченими законом реквізитами. Для електронного документа це має бути електронний документ підписаний КЕП, який суд може перевірити програмними засобами та витребувати його оригінал. Для паперового документа це має бути документ який має такі реквізити як дату, номер, назву особи-видавника, її адресу, підпис, розшифрування підпису (прізвище і посаду особи підписанта); б) цей документ видається на запит, а не роздруковується із сайту; в) цей документ має визначену законом форму кредитного звіту.

Отже у додатково поданій Заяві від 09.03.2023 в документі з назвою "Конкретизований список кредиторів і боржників" (стор.325-326 додатку до первісної заяви, який не є доказом, а є складеним заявником документом) заявницею недоліків не виправлено;

7) надати суду відомості про рахунки, які відкриті у АТ "Кредобанк", їх повні реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на кожному конкретному рахунку.

Заявниця у Заяві повідомляє, що у Первісній заяві нею зазначено усі виявлені банківські рахунки та залишки коштів та залишки коштів на рахунках: АТ "Сенс Банк", ПАТ "Банк Восток", АТ "Пумб", АТ КБ "ПриватБанк".

Різниця між виявленими і наявними рахунками полягає у тому, що виявлені це частина від усіх рахунків, а наявні це усі об`єктивно існуючі рахунки, незалежно від того, чи вони виявлені, чи не виявлені заявницею. Ніщо не перешкоджає заявниці до подання заяви виявити ще не виявлені рахунки.

Заявниця у Первісній заяві повідомила суду, що має заборгованість перед 4 банками, зокрема, перед АТ "Кредобанк", і зазначила АТ "Кредобанк" у своєму "Конкретизованому списку" як кредитора перед яким має борг у сумі 148 255,54 грн.

Однак ні Заява, ні Первісна заява не містить відомості про рахунки відкриті у АТ "Кредобанк".

Отже і ця вимога суду заявницею була проігнорована і не виконана.

8) сплатити на авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороду керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у сумі 36 227,00 грн.

Заявниця у Заяві повідомляє, що "Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.11.2020 у справі №910/726/20 вказує на право місцевого господарського суду в частині розгляду питання щодо альтернативного врегулювання питання винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень у справі про неплатоспроможність, зокрема на умовах відстрочення. Верховний Суд встановив наявність умов на укладення угоди з арбітражним керуючим, а саме: укладається на умовах відстрочення оплати та наявності майна боржника для погашення грошової винагороди у розмірі, який підлягає авансуванню боржником. (…) Враховуючи наявність у матеріалах справи згоди арбітражного керуючого на участь у справі про моє банкрутство, у якості керуючого реструктуризацією, я прошу визнати укладений договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого альтернативою мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому".

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали відсутні докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у сумі 36 227,00 грн. (абз.3 ч.2 ст.30 КУзПБ).

Доводи заявниці про можливість до відкриття провадження у справі у зв`язку з досягненням боржником згоди з конкретним арбітражним керуючим щодо здійснення останнім повноважень керуючого реструктуризацією є нікчемні, оскільки така особа немає ніяких прав у справі про банкрутство до відкриття провадження у ній та оскільки призначає конкретного арбітражного керуючого лише суд і лише в момент постановлення ухвали суду про відкриття провадження у справі, а для прийняття судом заяви до розгляду вже мають бути докази авансування винагороди будь-якого арбітражного керуючого, якого призначить суд. Суд може і не призначити арбітражним керуючим особу, яку визначив заявник (боржник)

Закон містить імперативну однозначну вказівку на те, що цей доказ додається до заяви, і не містить будь-яких альтернативних варіантів поведінки заявника чи й будь-яких пільг. Відповідно до ст.19 Конституції України суд має діяти "лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".

Якщо Верховний Суд у п.37 постанови від 19.11.2020 у справі №910/726/20 вважає, що "місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи", то суд у цій справі розглянув подані заявником документи, однак не вважає можливим задовольнити заяву боржника, оскільки має діяти відповідно до норм ст.19 Конституції України, оскільки відповідно до: ч.1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи; ч.5 ст. 310 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи; ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду у цій справі немає "нового розгляду справи", немає "висновків суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення" і немає "висновків щодо застосування норм права", а запропоновану Верховним Судом можливість суд розглянув і прийшов до наступних висновків.

Умовою відкриття провадження закон визначає подання одного доказу авансування грошової винагороди, а не будь-яких інших доказів її не авансування. Тому "згода" арбітражного керуючого навіть безкоштовно виконувати свої обов`язки не визначена законом як альтернативна підстава заміни обов`язку надати доказ авансування грошової винагороди.

Після відкриття провадження у справі про неплатоспроможність арбітражний керуючий може залишити справу (добровільно, примусово чи з незалежних від нього причин), однак цей факт не стає підставою для її закриття. Отже відкриття провадження без передбаченого законом доказу є порушенням закону.

Із усуненням арбітражного керуючого, з яким боржником укладено угоду, у суду виникає обов`язок призначити іншого арбітражного керуючого і забезпечити його грошову винагороду. Цей обов`язок суду законом не ставиться в залежність від можливості укладення боржником нової угоди з новопризначеним арбітражним керуючим. Отже суд не може допустити таку можливість.

Право на грошову винагороду арбітражний керуючий має відповідно до закону, це право не припиняється у зв`язку з домовленістю з боржником до відкриття провадження у справі, тому несплата боржником коштів авансування грошової винагороди автоматично лягає тягарем на кредиторів, які власне і так вже постраждали у зв`язку з неплатоспроможністю боржника.

Законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією зі сторони держави оплати праці цієї особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Суд не вбачає правових підстав для вирішення питання про звільнення заявника від сплати авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень чи створення фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Кодексом України з процедур банкрутства та іншими нормами законодавства не встановлено права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні заяви, не передбачено жодних альтернатив авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, не передбачено для заявника можливості відстрочити чи розстрочити авансування такої винагороди або покласти виконання такого обов`язку на інших учасників справи, у т.ч. кредиторів. Застосування до вимог про авансування винагороди керуючому реструктуризацією аналогії закону щодо звільнення від сплати судового збору є неможливим.

9) надати додатково опис незареєстрованого майна боржника, яке належить їй на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна.

Заявниця у Заяві повідомляє, що у Первісній заяві "боржник долучив до матеріалів заяви опис наявного в нього майна, відтак суд не досліджував належним чином додані до заяви документи та безпідставно послався на недоліки заяви.".

Суд дослідив створений заявницею документ і прямо звернув увагу заявниці на неналежне його оформлення та зобов`язав заявницю привести документ в належний стан.

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали заявницею так і не надано додаткового опису незареєстрованого майна боржника, яке належить їй на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна, як і не задекларовано відсутність такого майна, що також було б належним виконанням ухвали суду в цій частині. Тобто заявниця умисно приховує від суду цю інформацію, декларування якої вимагається законом.

Опис у Первісній заяві містить лише частину інформації, наявність зареєстрованого за нею нерухомого майна і відсутність транспортних засобів, в той час як не містить інформації про майно, яке не підлягає реєстрації (наприклад, побутову техніку, предмети особистого вжитку тощо), в тому числі, належне на праві спільної власності.

10) скласти новий "План реструктуризації боргів", який буде містити пропозиції щодо реструктуризації боргів.

Заявниця у Заяві повідомляє, що "боржником до заяви додавався відповідний план реструктуризації. Натомість твердження суду в цій частині щодо невиконання вимог КУзПБ є формальним та неконкретизованим. Про наявність недоліків у доданому до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність проекті плану реструктуризації судом першої інстанції не зазначено.".

Суд вважає, що заявниця не виконала вимог вказаної ухвали у порушення ч.4 ст.116 Кодексу: до заяви боржником не подано пропозиції щодо реструктуризації боргів (проект плану реструктуризації боргів).

У Первісній заяві у прохальній частині заявниця вказує, "Прийняти пропозиції - мій запропонований План реструктуризації", однак у запропонованому документі з назвою "План реструктуризації боргів", суми боргу, їх розрахунки та розподіл між кредиторами не вказані.

Доданий до Первісної заяви документ з назвою "План реструктуризації боргів" не містить будь-яких пропозицій щодо реструктуризації боргів, а саме про відстрочення або розстрочення сплати боргу, накопиченого боржником, а також його часткове списання на умовах, які є прийнятними для кредиторів, в той час як містить умови про його безумовне прощення. Заявниця пропонує суду самостійно придумати і "прийняти відповідне рішення".

Як зазначено у пунктах 69-70 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.12.2021 по справі №910/8306/20, законодавець визначив саме процедуру реструктуризації боргів як пріоритетну, яка є найбільш оптимальним варіантом закінчення справи про неплатоспроможність як для фізичної особи боржника, так і для кредиторів, оскільки там відбувається відновлення платоспроможності та більш повно погашаються борги боржника. І тільки за умови добросовісності громадянина, інститут неплатоспроможності фізичної особи може стати дієвим механізмом. При цьому для боржника-фізичної особи він дозволить зберегти та акумулювати активи для відновлення платоспроможності, а для кредитора - стане гарантією повернення заборгованості. Метою і завданням процедури реструктуризації боргів, зокрема, є забезпечення розгляду кредиторами розробленого боржником проекту плану реструктуризації боргів для відновлення його платоспроможності. При цьому такий документ слід вважати закономірними очікуваннями кредиторів, як в частині його розгляду, так і в період його реалізації, коли має місце фактичне погашення їх вимог в межах процедури реструктуризації.

Фактично Заявниця просто заперечує ухвалу суду від 07.03.2023 і вимагає від суду переоцінити свої висновки на її користь без виправлення своїх недоліків.

6. Відповідно до ч.4 ст.174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

7. У зв`язку з цим необхідно повернути заяву ОСОБА_1 з доданими до неї документами заявниці. Оскільки вони подані через підсистему "Електронний суд", то усі ці матеріали наявні у заявниці в оригіналі, а роздруковані у суді як копії тому залишаються у суді.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення вказаних у цій ухвалі суду недоліків.

Керуючись ч.4 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути заяву ОСОБА_1 від 02.03.2023 про відкриття провадження у справі про її неплатоспроможність заявнику.

Ухвала суду набрала законної сили 16.03.2023. Ухвала суду може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду в порядку та у строки, встановлені статтями 254-257 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Направити ухвалу суду Бучинській К.М.

Суддя Хабазня Ю.А.

П-2