ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023м. ДніпроСправа № 904/3814/22

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. за участю секретаря судового засідання Сидорової Є.О. розглянув за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Нікопольської міської ради (53200, м. Нікополь Дніпропетровської області, вул. Електрометалургів, буд. 3; ідентифікаційний код 37338501)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плац" (49000, м. Дніпро, вул. Глинки, буд. 7, оф. 1221; ідентифікаційний код 37452046)

про стягнення 350 774 грн. 86 коп.

Представники:

від позивача: В`юнченко О.А. - представник;

від відповідача: Мельник В.В. - адвокат.

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Нікопольська міська рада звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№3711/22 від 31.10.2022) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плац" про стягнення 350 774 грн. 86 коп. - безпідставно збережених коштів за період з 11.03.2020 по 30.09.2022.

Також просить стягнути з відповідача 5 261 грн. 63 коп. - сплаченого судового збору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у клопотанні (вх.40411/22 від 22.11.2022) про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін просить суд розглянути справу за правилами загального позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки вважає, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач у відзиві (вх.№40413/22 від 22.11.2022) на позовну заяву зазначає, що вважає, що заявлені позивачем вимоги є правомірними частково з огляду на те, що: - позивач посилається на положення статті 1212 Цивільного кодексу України, проте за змістом даної статті передбачається, що було порушене право особи і вона є потерпілою від дій іншої (винної) особи; - при розрахунку збитків у вигляді не отриманого доходу, позивачем було допущено помилку в розрахунках; - у разі погодження позивача з доводами та розрахунками відповідача, останній вважає за можливе запропонувати укладення мирової угоди. Відповідачем у відзиві наведено контрозрахунок, відповідно до якого сума боргу за період 2020, 2021, 2022 складає 302 331 грн. 71 коп.

Листом Господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2022 №904/3814/22/35083/22 повідомлено відповідача, що у зв`язку з перебуванням судді Загинайко Т.В. у відпустці з 22.11.2022 по 05.12.2022 включно, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (в порядку ст.252 ГПК України) буде розглянуто після повернення судді з відпустки, про що буде повідомлено відповідною ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області.

Позивач у відповіді на відзив (вх.№42561/22 від 06.12.2022) просить суд поновити строк для надання відповіді на відзив, врахувати дану відповідь на відзив при вирішені справи, позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що: - у зв`язку з набуттям 11.03.2020 відповідачем права власності на об`єкт нерухомості на земельній ділянці - у останнього виникає негайний обов`язок відповідної плати за землю (не дивлячись на формальну наявність державного акту на землю попереднього землекористувача/власника нерухомості); - наразі до Нікопольської міської ради від відповідача не надходило ніяких листів щодо можливості мирного врегулювання даного спору та укладення мирової угоди в рамках цієї судової справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.12.2022 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочати розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі та справу призначено до розгляду у підготовче засідання на 17.01.2023 о 15:00 год.

Відповідач у запереченнях (вх.№43290/22 від 12.12.2022) на відповідь на відзив просить суд врахувати аргументацію та докази, надані відповідачем при вирішенні справи по суті, посилаючись на те, що: - наведена позивачем судова практика стосується відносин оренди земельної ділянки і в даному випадку, не може бути застосована для прийняття рішення у справі, в частині строку перебування земельної ділянки в постійному користуванні; - аргументація позивача, яка стосується відносин, що регулюють оренду земельних ділянок є цілком вірною і може застосовуватись для обґрунтування позовних вимог починаючи з 14.07.2020 - дати припинення права постійного користування земельною ділянкою; - що стосується мирової угоди, проект мирової угоди буде направлений позивачу найближчим часом.

У судове засідання 17.01.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 07.02.2023 о 14:30 год.

Позивач у заяві (вх.№5949/23 від 06.02.2023) просить суд розглянути питання щодо відкладення розгляду справи №904/3814/22, про що повідомити, посилаючись на те, що наразі між сторонами вирішується (узгоджується) питання можливого мирного врегулювання спору (укладення мирової угоди).

Відповідно до акту від 06.02.2023 №173/23 Господарського суду Дніпропетровської області про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкоджень конверта (паковання) під час надходження електронного листа на електронну пошту суду по справі №904/3814/22 суддя Загинайко Т.В., який надійшов від Нікопольської міської ради, не виявилося електронного цифрового підпису.

Позивач у заяві (вх.№6055/23 від 07.02.2023) просить суд розглянути питання щодо відкладення розгляду справи №904/3814/22, про що повідомити, посилаючись на те, що наразі між сторонами вирішується (узгоджується) питання можливого мирного врегулювання спору (укладення мирової угоди).

У судове засідання 07.02.2023 з`явився представник відповідача, представник позивача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2023 задоволено заяву Нікопольської міської ради (вх.№6055/23 від 07.02.2023) про відкладення розгляду справи та відкладено розгляд справи по суті (загальне позовне провадження) на 21.02.2023 о 15:00 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2023 повернуто Нікопольській міській раді без розгляду заяву (вх.№5949/23 від 06.02.2023) щодо відкладення розгляду справи.

Відповідач у поясненнях (вх.№8807/23 від 21.02.2023) просить суд врахувати наведені відомості при визначенні суми позовних вимог яка підлягає задоволенню на користь позивача, при розгляді справи по суті та зазначає наступне: - Нікопольська міська територіальна громада з 21.07.2022 є територією активних бойових дій, тобто з урахуванням положень п.69.14. п.69 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України, щодо земельних ділянок в межах Нікопольської міської територіальної громади з 21.07.2022 (дата набуття такого статусу) діє звільнення від нарахування та сплати орендної плати чи плати за землю по дату завершення бойових дій (окупації) такої території або 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан.

У судове засідання 21.02.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні 21.02.2023 оголошено перерву до 07.03.2023 о 14:30 год.

Відповідач у поясненнях (вх.№11247/23 від 07.03.2023) зазначає про необхідність надати суду додаткові пояснення з питань, які були висловленні в позиції позивача, а саме: - норми Податкового кодексу України охоплюють правовідносини сторін у спорі, який розглядається в межах господарської справи №904/3814/22; - твердження позивача про те, що ці норми не можуть застосовуватися у спірних правовідносинах до відповідача, оскільки останній не є належним землекористувачем у розумінні Податкового кодексу України, є безпідставними, оскільки нормою обмежене саме право позивача, як землевласника щодо нарахування плати за землю у вказаний період і відповідно, без нарахування фактично позбавляється можливості отримання такої плати (в тому числі орендної плати за земельну ділянку).

У судове засідання 07.03.2023 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Справа відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод розглядалася протягом розумного строку у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

Як вбачається, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Плац" є власником в частині 1/1 об`єкта нерухомого майна за адресою Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, будинок 11а; номер запису про право власності/довірчої власності: 35889643; дата та час державної реєстрації: 11.03.2020; підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер:97, виданий 11.03.2020, видавник: Романченко В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 51566267 від 11.03.2020, приватний нотаріус Романченко Віталій Володимирович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.02.2022 номер інформаційної довідки 298002402 а.с.9).

Згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки :03:004:0052; місце розташування: Дніпропетровська обл., м. Нікополь, проспект Трубників, 11-а; форма власності: комунальна (а.с.12).

Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.10.2021 нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що розташована за адресою м. Нікополь, пр. Трубників, 11-а з кадастровим номером :03:004:0052 складає 4 726 161,00 грн. (а.с.13).

Згідно з Листом Держгеокадастру від 11.01.2022 №6-28-0.222-275/2-22 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік" значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2021 рік становить:

- для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) - 1,0;

- для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення - 1,1.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель (а.с.14).

Як вбачається, позивач - Нікопольська міська рада звернувся до відповідача з претензією від 15.12.2021 №507/21, у якій просить сплатити суму заборгованості (безпідставно збережених коштів) згідно даної претензії у розмірі 244 185 грн. 00 коп. та повідомляє, що у разі незадоволення законних вимог даної претензії, Нікопольська міська рада буде змушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення відповідної заборгованості в примусовому порядку (а.с.15-16).

Відповідач у листі від 17.01.2022 щодо претензії №507/21 від 15.12.2021 повідомляє, що вважає, що розрахунок суми претензії має бути скоригований у бік зниження суми, з урахуванням рішення сесії депутатів Нікопольської міської ради від 14.07.2020 №49-68/VII "Про припинення Акціонерному товариству "Укрсоцбанк" права постійного користування земельною ділянкою на просп. Трубників, 11а у м. Нікополі Дніпропетровської області" та просить розглянути можливість реструктуризації заборгованості та погашення її впродовж 2022 року (а.с.17).

Позивачем у листі від 04.03.2022 №710/22 повідомлено відповідача, що розглянувши заяву щодо розстрочення сплати заборгованості згідно претензії від 15.12.2021 №507/21 надає графік та реквізити для перерахування відповідних сум, а саме:

- до 25.02.2022 - 22 205 грн. 00 коп.

- до 25.03.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

- до 25.04.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

- до 25.05.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

- до 25.06.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

- до 25.07.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

- до 25.08.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

- до 25.09.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

- до 25.10.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

- до 25.11.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

- до 25.12.2022 - 22 198 грн. 00 коп.;

Всього 244 185 грн. 00 коп. (а.с.18).

В подальшому позивачем у листі від 13.06.2022 №1321/22 "Нагадування про сплату заборгованості згідно графіку погашення" повідомлено відповідача про заборгованість за графіком в сумі 88 799 грн. 00 коп. (а.с.19).

В матеріалах справи міститься копія платіжного доручення від 14.06.2022 №8566 про сплату відповідачем суми в розмірі 22 198 грн. 00 коп. Призначення платежу: безпідставно збережені кошти (пр. Трубників, 11-А) (а.с.20).

Також згідно листа відповідача 11.08.2022, спрямованого позивачу, зазначено, що у зв`язку з форс-мажорними обставинами до моменту закінчення воєнного стану не має можливості сплачувати кошти на підставі листа вих.№710/22 від 04.03.2022 (а.с.21).

Позивач стверджує, що відповідач, як користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача - власника ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти позивачу - власнику земельної ділянки; відповідач проти цього заперечує, що і стало причиною спору та звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Пунктом "б" статті 80 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України).

Земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт 14.1.72 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.136 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Положеннями частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.

Як вбачається, відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

При цьому, згідно з пунктом "д" частини 1 статті 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 глави 83 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом приписів глав 82 та 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Пунктом "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17 та від 04.02.2019 у справі №922/3409/17.

Частиною 1 статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Частиною 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Відповідно до пункту "е" статті 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону України "Про оренду землі" у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.

Верховний Суд України у Постанові від 8 червня 2016 у справі №21-804а16 та постанові від 12.09.2017 у справі №21-3078а16 сформулював правову позицію: якщо особа набула право власності на будівлю або її частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих підставах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати орендної плати за землю, на якій розташоване набуте ним майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давнього Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) зазначила, що оскільки перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю у набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України, статті 1212 Цивільного кодексу України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18), від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19), у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі №916/2948/17, від 09.04.2019 у справі №922/652/18, від 21.05.2019 у справі №924/552/18, від 17.03.2020 у справі №922/2413/19, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі №922/1008/15, від 07.12.2016 у справі №922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №22/207/15 та №922/5468/14.

Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Такий самий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц (провадження №14-77цс18) та від 20.09.2018 у справі №925/230/17 (провадження № 12-188гс18).

Крім того, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у постанові від 05.08.2022 у справі №922/2060/20 дійшов висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташоване. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.

З урахуванням викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю "Плац" є фактичним користувачем земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Нікополь Дніпропетровської області, проспект Трубників, 11-а з 11.03.2020 - після набуття права власності на нерухоме майно, розміщене на вказаній земельній ділянці.

Згідно із частинами 1-4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

Як вбачається, спірна земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, належний відповідачу та за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, у Державному земельному кадастрі була зареєстрована 26.10.2018 із кадастровим номером :03:004:0052.

Таким чином, в межах періоду з 11.03.2020 по 01.10.2022, за який позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, спірна земельна ділянка є сформованою.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив такий правовий висновок: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №905/1680/20, від 09.02.2022 у справі №910/8770/19).

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Пунктом 288.5. статті 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки (частина 1 підпункту 288.5.1. пункту 288.5. статті 288 Податкового кодексу України).

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок. Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки - підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Як вбачається, позивачем нараховано суму безпідставно збережених коштів відповідачем за період з 11.03.2020 по 30.09.2022 у сумі 350 774 грн. 86 коп.

Проте, при вирішенні спору, судом враховано, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 №309 Нікопольська міська територіальна громада з 21.07.2022 є територією активних бойових дій.

Підпунктом 69.14. пункту 69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням викладеного, судом здійснено перерахунок суми безпідставно збережених відповідачем коштів, розмір яких за період з 11.03.2020 по 20.07.2022 включно складає 320 169 грн. 24 коп., а саме:

2020-2021 роки

Вихідні дані:

4 726 161 грн. 00 коп. x 3% = 141 784 грн. 83 коп. (за 1 рік)

141 784 грн. 83 коп. : 12 = 11 815 грн. 40 коп. (за 1 місяць)

11 815 грн. 40 коп. : 30 = 393 грн. 85 коп. (за 1 день)

Нарахування:

393 грн. 85 коп. х 20 днів = 7 877 грн. 00 коп. (за березень 2020)

11 815 грн. 40 коп. x 21 місяць = 248 123 грн. 40 коп. (за 21 місяць - з квітня 2020 року по грудень 2021 року)

Всього за 2020-2021 роки 256 000 грн. 40 коп. (7 877 грн. 00 коп. + 248 123 грн. 40 коп.)

2022 рік

Вихідні дані:

4 726 161 грн. 00 коп. х 1,1 = 5 198 777 грн. 10 коп. (з коефіцієнтом індексації з 01.01.2022)

5 198 777 грн. 10 коп. х 3% = 155 963 грн. 31 коп. (за 1 рік)

155 963 грн. 31 коп. : 12 = 12 996 грн. 94 коп. (за 1 місяць)

12 996 грн. 94 коп. : 31 = 419 грн. 26 коп. (за 1 день у липні 2022)

Нарахування:

12 996 грн. 94 коп. х 6 днів = 77 981 грн. 64 коп. (за січень - червень 2022 року включно);

419 грн. 26 коп. х 20 днів = 8 385 грн. 20 коп. (за липень 2022 року);

Всього за 2022 за період з 01.01.2022 по 20.07.2022 включно:

86 366 грн. 84 коп. (77 981 грн. 64 коп. + 8 385 грн. 20 коп.)

Сплачено: 22 198 грн. 00 коп.

Всього заборгованість:

320 169 грн. 24 коп. (256 000 грн. 40 коп. + 86 366 грн. 84 коп. - 22 198 грн. 00 коп.)

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки згідно з підпунктом 69.14. пункту 69 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено звільнення від плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, а відповідач знаходиться саме на такій території, то відповідачем не може бути збережено без достатньої правової підстави грошові кошти, які б ним були сплачені у разі укладення договору оренди та сплати орендної плати.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4 802 грн. 54 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Нікопольської міської ради (53200, м. Нікополь Дніпропетровської області, вул. Електрометалургів, буд. 3; ідентифікаційний код 37338501) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плац" (49000, м. Дніпро, вул. Глинки, буд. 7, оф. 1221; ідентифікаційний код 37452046) про стягнення 350 774 грн. 86 коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Плац" (49000, м. Дніпро, вул. Глинки, буд. 7, оф. 1221; ідентифікаційний код 37452046) на користь Нікопольської міської ради (53200, м. Нікополь Дніпропетровської області, вул. Електрометалургів, буд. 3; ідентифікаційний код 37338501) 320 169 (триста двадцять тисяч сто шістдесят дев`ять) грн. 24 коп. - безпідставно збережених коштів та 4 802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн. 54 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України,

16.03.2023