ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Справа № 903/943/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Саврій В.А. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Продукт" на рішення Господарського суду Волинської області від 18 січня 2023 року (повний текст складено 19.01.2023) у справі №903/943/22 (суддя Кравчук А.М.)

за позовом Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Продукт"

про стягнення 2 651 453 грн 35 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 18 січня 2023 року у справі №903/943/22 позов Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Продукт" про стягнення 2 651 453 грн 35 коп задоволено. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Продукт" на користь Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" - 2 534 446 грн 28 коп. основного боргу, 99 454 грн 01 коп. інфляційних втрат, 17 553 грн 06 коп. 3% річних та 39 771 грн 80 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 2 691 225 грн 15 коп.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Вілія-Продукт" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення місцевого господарського суду в частині розподілу судових вират та повернути позивачу з бюджету 50% судового збору, сплаченого ним при поданні позову.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення Господарським судом Волинської області норм процесуального права.

В судове засідання представники сторін не з`явились. При цьому, від представника апелянта на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Частинами 11,12 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки рішення Господарського суду Волинської області від 11.01.2023 оскаржується лише в частині розподілу судових вират, суд апеляційної інстанції, з огляду на вимоги ст.269 ГПК України, переглядає справу лише в цій частині.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Питання стягнення судових витрат врегульовано у розділі І "Загальні положення" главою 8 "Судові витрати" ГПК України.

Положення статей 123, 129 ГПК України визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи.

Згідно з частиною першою та третьою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч.9 ст.129 ГПК України).

Стаття 130 ГПК України регламентує розподіл судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до частини першої названої статті у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, частина перша статті 130 ГПК України встановлює спеціальні правила, які стосуються певних окремих випадків розподілу судового збору, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Такі положення статті 130 ГПК України кореспондуються зі частиною третьою статті 7 Закону України "Про судовий збір", де, зокрема відзначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України, до питань, що суд вирішує при ухваленні судового рішення належить, зокрема питання розподілу судових витрат.

Отже, системний аналіз положень частини першої статті 130, частини першої статті 129, пункту 5 частини першої статті 237 ГПК України та частини третьої статті 7 Закону України "Про судовий збір" дає підстави для висновку, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу із державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналізуючи підстави повернення судового збору, передбачені частиною першої статті 130 ГПК України та частиною третьою статті 7 Закону України Про судовий збір у сукупності з пунктом 12 частини третьої статті 2 та частиною першою статті 2 ГПК України, Верховний Суд у постанові від 17.11.2022 у справі №910/14479/21 дійшов висновку, що закріплення цих підстав виступає проявом паритетності інтересів держави на отримання компенсаційних витрат за проведення судового розгляду та здійснення судочинства і інтересів особи на фактичне здійснення самого правосуддя та зацікавленості особи максимально і ефективно реалізувати свої процесуальні справа. Такий підхід дає змогу урівноважити як інтереси учасників судового процесу, так і держави в питанні співвідношення доступу до правосуддя та компенсації витрат, котрі були задіяні на розгляд такої справи. Запровадження законодавцем можливості повернути з Державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору позивачу у передбачених частиною першою статті 130 ГПК України випадках встановлює практичну реалізацію завдань господарського судочинства, які направлені на своєчасний, неупереджений та справедливий розгляд справи у відповідності з реалізацією прав самих учасників справи, зокрема шляхом визнання позову до початку розгляду справи по суті тощо. При цьому, обґрунтовуючи можливість повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у відповідності до вимог частини першої статті 130 ГПК України, враховується, що судом при здійсненні правосуддя у випадку визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, затрачається менше технічних, економічних та людських ресурсів для розгляду самої справи. Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у разі визнання позову відповідачем ключовим є питання чи визнання позову відбулось саме до початку розгляду справи по суті чи на іншій стадії.

Колегія суддів зазначає, що статтею 42 ГПК України визначено права та обов`язки учасників справи.

При цьому, сторони користуються рівними процесуальними правами (частина 1 статті 46 ГПК України).

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: зокрема, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини 2 статті 46 ГПК України).

Законодавець визначив, що при поданні відзиву на позовну заяву відповідач у відзиві має вказати у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які ним визнаються (п. 3.ч. 3 статті 165 ГПК України).

Так, ухвалою Господарського суду Волинської області від 12.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №903/943/22 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.01.2023 о 10 год. 00 хв. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У відзиві зазначити електронну адресу, іншу контакту інформацію для надіслання процесуальних документів у справі; позивачу - відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вказану ухвалу суду отримав 22.12.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 27).

Відповідно до ч.ч. 8,9 ст.165 ГПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Отже, строк для подачі відзиву становить по 06.01.2023.

Разом з тим, відповідач у встановлені судом строки відзиву на позовну заяву, в якому було б вказано про визнання позовних вимог, або/чи заяви про визнання позовних вимог, суду першої інстанції не надав, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з ч.1 ст.177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (частина друга статті 177 ГПК України).

Відповідно до ч.2 ст.185 ГПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Разом з тим, згідно з ч.3 ст.185 ГПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення суду з дотриманням норм статті 191 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 11.01.2023 повідомлено відповідача про закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті на 18.01.2023 о 12 год. 00 хв.

Відповідно до ст.194 ГПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача безпосередньо в судовому засіданні з рогляду справи по суті позовні вимоги не заперечив.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що якщо відповідач не обмежується у своєму процесуальному праві щодо подання заяви про визнання позову (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, то у випадку повернення 50% сплаченого судового збору таке повернення можливе лише за умови, що заява про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті.

Колегія суддів зазначає, що визнання позову відповідачем у встановлений процесуальним законом порядок, до початку розгляду справи по суті сприяє досягненню завдання господарського судочинства та надає право суду ухвалити відповідне рішення на стадії підготовчого провадження в порядку частини 3 ст. 185 ГПК України.

В даному випадку відповідач не скористався своїм правом на визнання позову до початку розгляду справи по суті та не заявив клопотання про застосування вимог частини 1 статті 130 ГПК України, а позивачем в свою чергу не заявлено клопотання про повернення з державного бюджету 50% судового збору.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що позов Приватного підприємства "Фермерське господарство "Західний Буг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Продукт" про стягнення 2 651 453,35 грн у даній справі представником відповідача було визнано усно у судовому засіданні, яке відбулося 18.01.2023, тобто вже після початку розгляду справи №903/943/22 по суті, Господарський суд Волинської області обґрунтовано не застосував положення частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України, оскільки визнання позову відповідачем після початку розгляду справи по суті не звільняє його від відшкодування понесених ПП "Фермерське господарство "Західний Буг" витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

При цьому, посилання скаржника на те, що місцевий господарський суд в першому підготовчому засданні за відсутності представника відповідача відразу закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, чим порушив права відповідача щодо зменшення розміру відшкодування судових витрат у зв`язку з визнанням позову, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки, як вже зазначалося вище, відповідач в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, при цьому, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відсутнє належне обгрунтування щодо причин неявки в підготовче судове засідання та неподання відзиву, як і заяви про визнання позову, і в апеляційній скарзі.

Колегія суддів зазначає, що підстави відкладення підготовчого засідання визначені у ч.2 ст.183 ГПК України, згідно з якою суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених ч. 2статті 202 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені ч. 2 статті 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Приписами пункту 2 частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі №361/8331/18 викладено правову позицію, відповідно до якої якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи неявку відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відсутність обгрунтованих причин такої неявки, відсутність відзиву на позов та закінчення строку на його подання, місцевий господарський суд законно та обґрунтовано провів підготовче засідання без участі представника відповідача та закрив підготовче засідання, призначивши справу до розгляду по суті на 18.01.2023, не порушивши норми процесуального права.

Отже, оскільки доводи заявника апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, зокрема ст.130 ГПК України, не знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Волинської області в частині розподілу судового збору ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вілія-Продукт" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Волинської області від 18 січня 2023 року у справі №903/943/22 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений "20" березня 2023 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Миханюк М.В.