ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м.Дніпро Справа № 904/1740/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),
суддів Кощеєва І.М., Чус О.В.
секретар судового засідання: Абадей М.О.
за участю представників сторін:
від прокуратури: Дидюк Н.О., посвідчення №069922 від 01.03.2023, прокурор відділу;
від позивача: Мернова О.О., посвідчення №527 від 26.07.2022, представник;
від відповідача: представник не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 ( повне рішення складено 21.11.2022, суддя Ніколенко М.О.) у справі №904/1740/22
за позовом Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт", м. Дніпро
про зобов`язання повернути земельну ділянку та скасування державної реєстрації прав
ВСТАНОВИВ:
Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просив:
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку площею 220 кв.м., розташовану на бульварі Слави, 19а у м. Дніпрі, привівши її у придатний до використання стан шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд;
- скасувати державну реєстрації прав на багатофункціональну будівлю, розташовану по бульвару Слави, 19а, загальною площею 206,6 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" від 18.11.2019 № 34243434, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., з одночасним припиненням речових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101);
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом; земельна ділянка, на якій він збудований, у користування, в тому числі з метою забудови, не надавалась, тому власник земельної ділянки має право вимагати від відповідача усунення перешкод у її користуванні.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22 позов задоволено; скасовано державну реєстрацію прав на багатофункціональну будівлю, розташовану на бульварі Слави, 19 а у м. Дніпро, загальною площею 220 кв.м. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" від 18.11.2019 № 34243434, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В., з одночасним припиненням речових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" на вказаний об`єкт нерухомого майна (РНОНМ 101); зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку площею 220 кв.м., розташовану на бульварі Слави, 19 а у м. Дніпрі, привівши її у придатний до використання стан шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" на користь Дніпропетровської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 962, 00 грн.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано обґрунтованістю та правомірністю заявлених позовних вимог.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- судом не в повному обсязі досліджені докази та обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, порушені основні засади (принципи) господарського судочинства;
- судом не враховано той факт, що відповідач є добросовісним набувачем спірного майна і зазначений факт не спростований;
- відповідач набув право на спірне майно законним способом на підставі акту приймання передачі майна №2, реєстровий №№ 4076, 4077, виданий 12.11.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г.;
- попереднім власником спірного майна був ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 02.04.2001 №10/014 (видавник Товарна біржа «Дніпродзержинська»), який недійсним не визнавався та не оспорювався;
- добросовісна особа, яка придбає нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх правочинів щодо нього;
- на момент укладання акту приймання передачі майна №2 від 12.11.2019 судові спори щодо спірного майна були відсутні, вказаний акт відповідав усім ознакам дійсності правочину та визнаний судом недійсним не був;
- знесення спірного об`єкта нерухомого майна порушує права добросовісного набувача та є прямим втручанням у право на мирне володіння майном;
- прокурором не доведено самочинного будівництва та є безпідставними посилання на законодавство, яке не діяло на момент виникнення існуючих правочинів;
- спірна земельна ділянка не сформована як об`єкт речових прав;
- відповідач як і попередні власники спірного майна жодного разу не притягувався до відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки;
- передумовою для висновку прокурора про порушення будівельних норм та правил мала б бути відповідна перевірка Департаменту ДАБІ (наразі ДІАМ), складання протоколу про виявлення порушень та видача припису на їх усунення.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Орєшкіна Е.В., судді: Кощеєв І.М., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.01.2023 зазначеною колегією суддів витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області справу №904/1740/22; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження справи до суду.
20.01.2023 справа №904/1740/22 надійшла до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2023 поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22; зупинено дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 14.03.2023.
01.02.2023 від Дніпровської міської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22 без змін.
Поданий відзив на апеляційну скаргу обґрунтований наступним:
- право комунальної власності на землю (земельні ділянки) виникає без реєстрації в силу спеціальних вимог закону; належність земельних ділянок на території м. Дніпро територіальній громаді міста з визначенням їх власником Дніпровської міської ради відповідно до ст. 83 Земельного Кодексу України презюмується;
- листом №7585 від 17.06.2021 КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради на вимогу Дніпропетровської обласної прокуратури повідомило, що технічна інвентаризація та реєстрація права власності на спірний об`єкт нерухомого майна не проводилась;
- земельна ділянка за адресою: м. Дніпро, бульвар Слави, 19а позивачем у власність або в користування не надавалась; використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів свідчить про самовільне її зайняття;
- у даних містобудівного кадастру відсутня інформація стосовно розпорядчих документів, на підставі яких була присвоєна (змінена) адреса об`єкту нерухомості, розташованому на земельній ділянці по бульвару Слави, 19а;
- суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний об`єкт нерухомого майна є самочинним будівництвом;
- державна реєстрація права власності на спірну багатофункціональну будівлю не означає виникнення у відповідача або інших осіб права власності на цей об`єкт і припинення правового режиму відповідного майна як самочинного будівництва;
- технічним паспортом, виготовленим 01.03.2014 на замовлення ОСОБА_1 , підтверджується площа земельної ділянки (220 кв.м), на якій розташована будівля;
- особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав власника, повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власні кошти;
- право держави звільнити земельну ділянку від самочинно збудованої будівлі з огляду на доведену незаконність і безпідставність набуття відповідачем права власності на неї становить пропорційне втручання у право власності з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання.
08.02.2023 від заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22 без змін. Поданий відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тими ж доводами, що зазначені у відзиві на апеляційну скаргу, який був поданий позивачем. Прокурор зазначив, що надані ним докази беззаперечно доводять факт самочинного будівництва спірної багатофункціональної будівлі та відсутність правомірної реєстрації права приватної власності на неї; земельна ділянка площею 220 кв.м., яка знаходиться під забудовою згідно інформації з технічного паспорту від 01.03.2014, для будівництва не виділялась, тому Дніпровська міська рада як її власник наділена повноваженнями вимагати повернення земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан шляхом знесення за рахунок відповідача спірної будівлі.
У судовому засіданні 14.03.2023 прокурор та представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили її залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22 без змін.
Відповідач явку представника в судове засідання 14.03.2023 не забезпечив, причин неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №329.
Згідно ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора, представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2019 державним реєстратором Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Олійник Аліною Миколаївною за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на багатофункціональну будівлю загальною площею 206,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).
Державна реєстрація права приватної власності проведена на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2001 №10/014, укладеного на Товарній біржі «Дніпродзержинська» (реєстраційний напис №248 від 19.04.2001) між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 2 цього договору об`єкт нерухомого майна належав продавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 15.05.1998, зареєстрованого в Дніпропетровському БТІ в реєстровій книзі №6 за реєстровим №248.
18.11.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком Сергієм В`ячеславовичем на підставі акту приймання-передачі майна № 2 від 12.11.2019 (номер в реєстрі 4076, 4077), яке передається до статутного капіталу Товариства з обмеженою відподальністю «Грейт Естейт», зареєстровано право приватної власності за відповідачем на багатофункціональну будівлю загальною площею 206,6 кв. м (матеріали стін: склопакет, опис: літ. А-1), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" з позовом про зобов`язання повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку площею 220 кв.м., яка знаходиться під будівлею площею 206,6 кв.м., розташовану на АДРЕСА_1 , шляхом приведення її у придатний до використання стан знесенням розміщених на ній будівель і споруд; скасування державної реєстрації прав на багатофункціональну будівлю з одночасним припиненням речових прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), прокурор посилався на те, що нерухоме майно, а саме багатофункціональна будівля, яка розташована на АДРЕСА_1 , загальною площею 206,6 кв.м., є самочинним будівництвом і право власності на зазначений об`єкт нерухомості зареєстровано без відповідних правових підстав, документи на підтвердження надання Дніпровською міською радою дозволу щодо використання земельної ділянки відсутні.
Прокурор вважає, що нерухоме майно, а саме багатофункціональна будівля, яка розташована на АДРЕСА_1 , загальною площею 206,6 кв.м. підлягає знесенню за рахунок відповідача, а земельна ділянка за зазначеною адресою площею 220 кв.м. - приведенню у придатний для використання стан та поверненню позивачу.
В обґрунтування підстав представництва прокурором інтересів держави щодо подання позову зазначено, що Дніпропетровською обласною прокуратурою неодноразово скеровувались листи (від 28.07.2021 №15/4-663вих-21, від 02.09.2021 №15/4-737вих-21, від 08.12.2021 №15/4-982вих-21) на адресу Дніпровської міської ради, в яких повідомлялось про встановлені факти порушення законодавства при реєстрації права власності та самовільному зайнятті земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом проведення державної реєстрації речових прав, а також безпідставне набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101); однак, органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення прав територіальної громади на спірну земельну ділянку не вжито, що підтверджується листами Дніпровської міської ради №12/19-326 від 05.08.2021 та №7/11-2412 від 21.09.2021, №12/11-308 від 11.11.2021, №7/11-3405 від 28.12.2021, що свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Стаття 376 Цивільного кодексу України визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Згідно зі статтею 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно до статті 105 Цивільного кодексу Української РСР (чинного до 01.01.2004) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).
Статтями 22-24 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу від 02.04.2001 та на час реєстрації права власності на спірний об`єкт за ОСОБА_2 15.05.1998, визначалось, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.
Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.
При цьому стаття 30 Земельного кодексу України №561-XII від 18.12.1990 встановлювала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 (із змінами та доповненнями) суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, незалежно від місця їх розташування (частини перша, друга статті 83 Земельного кодексу України).
Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 (із змінами та доповненнями) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Відповідно до статей 123, 124 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 (із змінами та доповненнями) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а також передача таких земельних ділянок в оренду здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Отже, єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.
У статті 120 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 (із змінами та доповненнями) вказано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Тобто наведені норми чинного законодавства встановлювали заборону користування земельною ділянкою до отримання правовстановлюючих документів на неї, визнавали самочинним будівництвом будівництво без дозвільних документів на самовільно зайнятій земельній ділянці та передбачали перехід прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі, що мав попередній власник об`єкта нерухомості.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі №921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц (пункт 42), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54)).
Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (пункти 92-94)).
З матеріалів справи № 904/1740/22 вбачається і відповідачем не спростовано той факт, що Дніпровська міська рада не приймала рішень про передачу відповідачу або іншим особам спірної земельної ділянки у власність чи користування. В матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідача або інших осіб права власності або права користування щодо спірної земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .
При цьому, наявність державної реєстрації права власності не спростовує відсутність у відповідача права користування земельною ділянкою.
Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (ч. 1 ст.182 Цивільного кодексу України).
При цьому згідно з висновками Верховного Суду державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 Цивільного кодексу України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти.
Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 910/19726/17, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц).
Як вбачається з матеріалів справи, зазначена земельна ділянка загальною площею 220 кв. м відноситься до земель комунальної власності, не наданих у користування іншим особам; рішення уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою органу про передачу її в оренду ОСОБА_1 не приймалося, відповідно, державна реєстрація речових прав на земельну ділянку не проводилася; дозволів на будівництво ні відповідач, ні особа, у якої він придбав майно, не отримували.
Самовільно споруджені будинки чи прибудови не можуть бути об`єктом права приватної власності і на них не може бути звернено стягнення за виконавчими документами; вони не можуть бути продані з прилюдних торгів або передані у власність кредиторам.
Таким чином, державна реєстрація права власності на спірну багатофункціональну будівлю не означає виникнення у відповідача або інших осіб права власності на цей об`єкт і припинення правового режиму відповідного майна як самочинного будівництва.
Оскільки спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом, щодо цього об`єкту не виникли права і обов`язки власника ні в особи, яка її спорудила, ні в осіб, які уклали угоди в подальшому.
Таким чином, законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки ОСОБА_1 відсутні, в той час як 18.11.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренком С.В. на підставі акту приймання-передачі майна, яке передається до статутного капіталу ТОВ «Грейт Естейт», № 2 від 12.11.2019 зареєстровано право приватної власності за ТОВ «Грейт Естейт» на багатофункціональну будівлю, загальною площею 206,6 кв. м, розташовану на земельній ділянці загальною площею 220 кв. м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису про право власності 34243434).
Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.
Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють спеціальні підстави та наслідки недійсності угод.
Згідно ст. ст. 4, 10, 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).
Крім того, статтею 228 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Так, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.
Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема, правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами тощо.
Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (ч. 2 ст. 228 Цивільного кодексу України).
Таким чином, під час укладання спірних договорів сторонами порушено вимоги ст. 203 Цивільного кодексу України, якою визначено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до частини 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).
Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (стаття 212 Земельного кодексу України).
Згідно із статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Цивільного кодексу України)
За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З огляду на викладене, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпорядженні власністю.
Негаторний позов подається у випадках, коли власник або титульний володілець (в тому числі орендар) має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.
Таким чином, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.02.2020 у справі № 458/1046/15 (провадження № 61-976св18), висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц.
За змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на те, що спірний об`єкт збудований за відсутності будь-яких дозвільних документів, земельна ділянка для його будівництва не виділялась, за змістом положень частин 1, 2, 4 статті 376, статті 391 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, реалізуючи право комунальної власності на земельну ділянку, Дніпровська міська рада наділена повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки та єдиним способом захисту передбачено саме знесення самочинно збудованого майна.
Власник має право вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого майна, оскільки набувши у власність багатофункціональну будівлю, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідач набув усі права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник ОСОБА_1 , а тому є належним відповідачем за заявленими у цій справі вимогами, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.07.2020 у справі № 755/3782/17 (провадження № 61-10992св18).
В свою чергу наявність зареєстрованого права власності, перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню майном комунальної власності, його передачі відповідальній особі з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади міста, у тому числі шляхом забезпечення надходження коштів до місцевого бюджету від використання земельної ділянки.
Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визнчаено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини 8 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) та частини 4 статті 15 вказаного Закону (в редакції станом на момент внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
З огляду на викладене, державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю, що розташована на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101, номер запису про право власності 34243434) здійснена за відсутності належних правових підстав, порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та підлягає скасуванню.
Законом України від 05.12.2019 № 340-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) викладено у новій редакції.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
З урахуванням викладеного, з метою усунення перешкод Дніпровській міській раді у вільному використанні або розпорядженні своїм майном у вигляді земельної ділянки комунальної власності, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування державної реєстрації права власності на нежитлову багатофункціональну будівлю загальною площею 206,6 кв.м, що розташована на АДРЕСА_1 , за ТОВ "Грейт Естейт" з одночасним припиненням речових прав ТОВ "Грейт Естейт" на вказаний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 34243434).
Щодо доводів апелянта про незрозуміле визначення площі земельної ділянки, ненадання документів, які б надавали можливість суду ідентифікувати спірну земельну ділянку за вказаною прокурором адресою та знесення самочинного будівництва, колегія суддів зазначає, що згідно з наявним у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно технічним паспортом від 01.03.2014 на багатофункціональну будівлю по бульвару Слави,19а у м. Дніпрі, багатофункціональна будівля літ. А-1 знаходиться на земельній ділянці площею 220 кв. м (у тому числі під забудовою, під основною будівлею).
Наведене спростовує твердження відповідача про недоведеність прокурором розміру земельної ділянки та про неможливість її ідентифікувати.
Щодо доводів апелянта про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надаючи оцінку правомірності втручання держави у право на мирне володіння майном, суд повинен враховувати доведення належними та допустимими доказами незаконності і безпідставності перебування спірного об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Дніпра.
Відповідно до ст. 318 Цивільного кодексу України суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст. 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 145 Конституції України передбачено, що права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.
Таким чином, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Крім того, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правило, яке стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі ( рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року ("East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04), § 166-168).
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.
Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа (добросовісний набувач) внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року ( заява № 43768/07)).
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки, встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування.
Оскільки згідно із Конституцією право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів, кожне порушення закону при відчуженні комунального майна є порушенням інтересів держави та безсумнівно становить суспільний інтерес.
Обраний прокурором спосіб захисту відповідає критерію «суспільного», «публічного» інтересу, оскільки витребування комунального майна із володіння відповідача є задоволенням суспільної потреби у відновленні законності та становища, яке існувало до порушення права комунальної власності.
Право держави звільнити земельну ділянку від самочинно збудованої будівлі з огляду на доведену незаконність і безпідставність набуття відповідачем права власності на цю будівлю становить пропорційне втручання у право власності ТОВ Грейт Естейт» з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання, оскільки державна реєстрація права власності ТОВ «Грейт Естейт» на багатофункціональну будівлю, розташовану по АДРЕСА_1 здійснена за відсутності належних правових підстав, порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.
Відповідні приписи стосовно охорони земель і регламентування підстав для повернення самовільно зайнятої земельної ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними.
Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 у справі №755/3782/17, від 29.04.2020 у справі №347/1276/17.
Згідно статті 128 Цивільного кодексу УРСР (чинного до 01.01.2004) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визначається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки.
Відповідно до статті 227 Цивільного кодексу УРСР (чинного до 01.01.2004) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.
Статтею 15 Закону України Про товарні біржі» №1956-XII від 10.12.1991 (в редакції станом на квітень 2001 року) передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Як зазначено вище, в матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу від 02.04.2001, укладений між ОСОБА_2 (продавець), яка є власником нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності від 15.05.1998 та зареєстрованого в Дніпропетровському БТІ в реєстровій книзі № 6 за № 248 та ОСОБА_1 (покупець), в якому зазначено, що на підставі статті 15 Закону України «Про товарну біржу»; цей договір зареєстрований на Товарній біржі «Дніпродзержинська» і не підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно реєстраційного напису на правовстановлюючому документі вбачається напис про реєстрацію 19.04.2001 Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №6 за реєстровим номером №248 права приватної власності за ОСОБА_1 на зазначену в цьому документі багатофункціональну будівлю в цілому.
Відповідно до пунктів 1.4, 1.6, 1.8 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 в редакції станом на травень 1998 та лютий 2001 року, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.).
Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.
Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників незалежно від форми власності.
Державній реєстрації підлягають тільки ті об`єкти нерухомості, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку незалежно від форм їхньої власності й при наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить державну реєстрацію права власності на ці об`єкти.
Проте, відповідно до інформації з листа №7585 від 17.06.2021 Комунального підприємства «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради технічна інвентаризація та реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва - м. Дніпропетровськ) Комунальним підприємством «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради станом на 31.12.2012 не проводилась.
Згідно з листом-відповіддю Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради №12/19-326 від 05.08.2021 будівельний паспорт або містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не надавались, паспорти прив`язки тимчасових споруд не оформлювалися. В даних містобудівного кадастру та Адресного плану міста відсутня інформація щодо розпорядчих документів, на підставі яких була присвоєна (змінена) адреса об`єкту нерухомості, розташованого на земельній ділянці на АДРЕСА_1 . Відсутня інформація про надання дозволів на розміщення малих архітектурних форм на цій земельній ділянці.
Таким чином, будівництво вказаної багатофункціональної будівлі здійснено без правовстановлюючих документів на земельну ділянку та без отримання документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт.
Відтак, надані прокурором докази беззаперечно доводять факт самочинного будівництва спірної багатофункціональної будівлі та відсутність правомірної реєстрації права приватної власності на неї. Відповідачем зазначене не спростовано, належних доказів протилежного не надано.
Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.
Таким чином, апеляційний господарський суд вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22 таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області у даній справі відсутні.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на апелянта.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282-284, 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22 залишити без змін.
Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2022 у справі №904/1740/22.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейт Естейт".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право, порядок та строк касаційного оскарження визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 21.03.2023.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна
Суддя О.В. Чус
Суддя І.М. Кощеєв