ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"09" березня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/4099/21
Суддя Рога Н.В.
Секретар с/з Богомолова В.С.
Представники сторін:
Від позивача: Куценко Я.М. - на підставі ордера серії ВН №1099530 від 08.02.2022р., Нестерова О.В. - на підставі ордера серії ВН №1088315 від 20.12.2021р.;
Від відповідача: не з`явився.
В засіданні брали участь:
Від позивача: Нестерова О.В. - на підставі ордера серії ВН №1088315 від 20.12.2021р.;
Від відповідача: не з`явився.
Суть спору Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «НОВІКОН», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Компанії Crane Hire LT про стягнення заборгованості у розмірі 22 540,40 Євро.
Ухвалою суду від 20.01.2022р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.02.2022р. Ухвалою суду від 08.02.2022р. відкладено підготовче засідання на 22.02.2022р.
Ухвалою суду від 22.02.2022р. зупинено провадження у справі №916/4099/21 до отримання відповіді від компетентного органу Литовської Республіки щодо вручення Компанії Crane Hire LT документів у справі №916/4099/21.
17 січня 2023р. до суду від Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшли документи на підтвердження вручення судових документів по справі №916/4099/21 представнику Компанії Crane Hire LT 02.09.2022р., у зв`язку із чим, ухвалою суду від 23.01.2023р. поновлено провадження у справі №916/4099/21, призначено підготовче засідання на 14.02.2023р.
Ухвалою суду від 14.02.2023р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 09.03.2023р.
Позивач - ТОВ «НОВІКОН», підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідач - відзив на позовну заяву до суду не надав.
За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.
Позивач у справі зазначає, що 29.09.2020р. між ТОВ «НОВІКОН» (Продавець) та Компанією Crane Hire LT (Покупець) був укладений Контракт №200920, згідно п.1.1 якого Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити товар виробництва України, в асортименті за цінами, згідно з Специфікаціями, Комерційними інвойсами і Пакувальними листами, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Відповідно до п.3.1 Контракту після отримання від Покупця в письмовій формі замовлення на партію продукції, Продавець оформлює і надсилає копію Специфікації та Комерційного інвойсу Покупцеві по факсу або електронною поштою не пізніше 10-ти календарних днів з моменту отримання замовлення від Покупця.
Згідно п.4.1 Контракту Покупець здійснює оплату продукції шляхом перерахування передоплати на рахунок Продавця в сумі 100% від вартості партії замовленої продукції протягом 21 банківського дня з моменту отримання від Продавця комерційного інвойсу.
Поставку товару, на думку позивача, також підтверджено транспортними накладними CMR від 24.12.2020р, 18.01.2021р., 05.03.2021р. та митними деклараціями від цих же дат.
Але, як зазначає позивач, жодний комерційний інвойс відповідачем оплачено не було, що свідчить про порушення Покупцем умов Контракту та наявність у Компанії Crane Hire LT заборгованості перед ТОВ «НОВІКОН» у розмірі 22 540,40 євро.
Також, позивач зазначає, що укладаючи Контракт №200920 він розраховував на добросовісне виконання його умов іншою стороною - Компанією Crane Hire LT, а також на дотримання ним положень ст.193 Господарського кодексу України.
З метою досудового врегулювання спору, виходячи з положень п.9.1 Контракту, ТОВ «НОВІКОН» направило на адресу Компанії Crane Hire LT лист щодо причин невиконання Контракту, але відповіді отримано не було.
У якості нормативного обґрунтування позивач послався на положення ст.ст.524, 525, 530 Цивільного кодексу України.
Відповідач своїм правом на судовий захист не скористався.
Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, суд встановив, що 29.09.2020р. між ТОВ «НОВІКОН» (Продавець) та Компанією Crane Hire LT (Покупець) був укладений Контракт №200920, згідно п.1.1 якого Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити товар виробництва України, в асортименті за цінами, згідно з Специфікаціями, Комерційними інвойсами і Пакувальними листами, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Умовами розділу 9 Контракту передбачено, що при виникненні між сторонами суперечок і розбіжностей за цим договором або у зв`язку з ним, сторони зроблять все необхідне для врегулювання зазначених спорів і розбіжностей шляхом переговорів (п.9.1). Застосовним правом за цим Контрактом є законодавство України. Всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути в процесі виконання сторонами зобов`язань за цим договором або у зв`язку з ним, підлягають вирішенню відповідно до законодавства України (п.9.2). Якщо сторони дійдуть згоди протягом 10 днів, то всі суперечки, розбіжності або вимоги, що виникають за цим договором або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його тлумачення, виконання, порушення, припинення або недійсності підлягають вирішенню у Господарському суді Одеської області або будь-якому прирівняному за місцем реєстрації Постачальника, відповідно до процесуального законодавства України. Рішення такого суду є обов`язковим для сторін (п.9.3). Правом, що регулює цей договір, є матеріальне право України (п.9.4).
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Таким чином, на підставі Контракту №200920 між сторонами склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.3.1 Контракту після отримання від Покупця в письмовій формі замовлення на партію продукції, Продавець оформлює і надсилає копію Специфікації та Комерційного інвойсу Покупцеві по факсу або електронною поштою не пізніше 10-ти календарних днів з моменту отримання замовлення від Покупця.
За умовами п.3.4 Контракту продукція поставляється на умовах DAP Kaunas, Raudondvario pl 164A Lithuanian ( в редакції INCOTERMS 2020).
Пунктом 3 6 Контракту визначено, що Продавець зобов`язується поставити продукцію Покупцеві протягом 20 днів з моменту сплати Покупцем передоплати в розмірі 100% від суми специфікації та Комерційного інвойсу.
Згідно п.4.1 Контракту Покупець здійснює оплату продукції шляхом перерахування передоплати на рахунок Продавця в сумі 100% від вартості партії замовленої продукції протягом 21 банківського дня з моменту отримання від Продавця комерційного інвойсу.
За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Отже, ТОВ «НОВІКОН» виконано свої зобов`язання за Контрактом щодо поставки товару.
За приписами ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Але, відповідачем у справі не надано доказів виконання своїх зобов`язань за Контрактом щодо оплатим отриманого товару.
Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019р. № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».
Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «НОВІКОН» та стягнення з Компанії Crane Hire LT про стягнення заборгованості у розмірі 22 540,40 Євро.
Витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд
1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВІКОН» до Компанії Crane Hire LT про стягнення заборгованості у розмірі 22 540,40 Євро. - задовольнити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 20 березня 2023 р.

Суддя Н.В. Рога