ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 березня 2023 року Справа № 903/912/22

за позовом: Головного управління Національної поліції України у Волинській області, м. Луцьк

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Український страховий стандарт, м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , с. Головне, Ковельський р-н., Волинська обл.

про стягнення 87 762 грн. 55 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Секретар судового засідання Мачульска Л.В.

Представники:

від позивача: н/з

від відповідача: н/з

від третьої особи: н/з

28.11.2022 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Головного управління Національної поліції України у Волинській області до Приватного акціонерного товариства Український страховий стандарт про стягнення 87 762 грн. 55 коп. страхового відшкодування внаслідок ДТП.

Ухвалою суду від 29.11.2022 позовну заяву Головного управління Національної поліції України у Волинській області до Приватного акціонерного товариства Український страховий стандарт про стягнення 87 762 грн. 55 коп. залишено без руху. Зобов`язано позивача не пізніше 5-ти календарних днів з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви та подати суду докази сплати судового збору в сумі 2 481 грн. 00 коп.

Позивач ухвалу суду отримав 29.11.2022, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції від 29.11.2022.

Строк для усунення недоліків -по 05.12.2022.

05.12.2022 на адресу суду надійшло клопотання позивача про усунення недоліків позовної заяви та долучення доказів сплати судового збору в сумі 2 481 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 06.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти календарних днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. У відзиві зазначити електронну адресу, іншу контакту інформацію для надіслання процесуальних документів у справі. У разі наявності заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідачу подати суду заяву із обґрунтуванням заперечень протягом 15 календарних днів з дня вручення даної ухвали, позивачу - протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву. Попереджено сторін, що у разі не подання у встановлений строк обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, вони мають право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведуть, що пропустили строк з поважних причин. Запропоновано позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х календарних днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачу; відповідачу - заперечення на відповідь позивача протягом 3-х календарних днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання позивачу.

Ч.5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Частинами 2, 4, 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За приписами ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації відповідача ПрАТ Український страховий стандарт є вул. Багговутівська, буд. 17-21, м. Київ, .

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 06.12.2022 направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача.

Однак, судові повістки повернуті об`єктом поштового зв`язку з позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 56-59).

Крім того, ухвала суду додатково надіслана за вказаною товариством у страховому полісі адресою: м. Київ, вул. Північна, 2-А.

Судова повістка повернута об`єктом поштового зв`язку з позначкою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 44-46).

Згідно інформації суду ухвала на зазначену у полісі, на сайті відповідачем електронну адресу не доставлена.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі, а саме 21.11.2022.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), а також Верховного Суду від 27.11.2019 №913/879/17, від 21.05.2020 №10/249-10/19, від 15.06.2020 №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 №911/3142/19, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Строк для подання відзиву по 09.01.2023.

Відзив відповідача на адресу суду не надходив.

Ухвалою суду від 02.02.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 . Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 01.03.2023 об 11 год. 30 хв. Зобов`язано Головне управління Національної поліції України у Волинській області протягом 5-ти днів з дня отримання ухвали суду надіслати позовну заяву з додатками третій особі, докази чого подати суду. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 5-ти календарних днів з дня отримання позовної заяви з додатками подати суду: пояснення по суті позовних вимог, одночасно копію пояснень надіслати позивачу та відповідачу, докази чого подати суду; страховий поліс №207584629, виданий на транспортний засіб Opel Omega з державним номером НОМЕР_1 .

На виконання вимог ухвали суду від 02.02.2023 позивачем подано докази надіслання позовної заяви з додатками третій особі.

Третя особа ухвалу суду від 02.02.2023 отримала 10.02.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 73).

Строк для подання пояснень по суті спору, страхового полісу по 15.02.2023.

Пояснення по суті спору та страховий поліс третьої особи на адресу суду не надходив.

Позивач у клопотанні від 01.03.2023 судові засідання по даній справі просить проводити без участі його представника.

Судом встановлено, що на день розгляду справи докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, відсутність доказів повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд протокольною ухвалою від 01.03.2023 розгляд справи відклав на 15.03.2023 о 12 год. 45 хв.

Учасники правом участі ц судовому засіданні не скористалися, повноважних представників не направили, хоч були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 78-84).

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи відсутність відзиву відповідача, закінчення строку на його подання, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів, не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

01.02.2022 о 14:40 хв. у м. Луцьку по вул. Набережній, 12Б, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п. 2.3 Б, 10.4 ПДР, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед поворотом ліворуч не зайняв завчасно відповідне крайнє положення на проїжджій частині, внаслідок чого здійснюючи поворот ліворуч допустив зіткнення з автомобілем CKC RDS _ПС, д.н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, під керуванням ОСОБА_2 . У результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень, що призвело до матеріальних збитків.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/1856/22 від 04.04.2022 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. 00 коп. (а.с. 9).

Зі змісту постанови вбачається, що 01.02.2022 о 14:40 хв. у м. Луцьку по вул. Набережній, 12Б, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення п. 2.3 Б, 10.4 ПДР, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, перед поворотом ліворуч не зайняв завчасно відповідне крайнє положення на проїжджій частині, внаслідок чого здійснюючи поворот ліворуч допустив зіткнення з автомобілем CKC RDS _ПС, д.н.з. НОМЕР_2 на синьому фоні, під керуванням ОСОБА_2 . У результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень, що призвело до матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вина ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення підтверджується також протоколом про адміністративне правопорушення від 01.02.2022 (а.с. 8).

При цьому, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Транспортний засіб Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , застрахований ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», поліс №207584629, що підтверджується перевіркою його чинності (а.с. 11-12).

Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.979, п.3 ч.1 ст.980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Його предметом можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

У ст.999 ЦК України визначено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У п.п. 10.1, 10.2 ст.10 вказаного Закону визначено, що укладаються такі види договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності: внутрішній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі внутрішній договір страхування); договір міжнародного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (далі договір міжнародного страхування). Внутрішні договори страхування діють виключно на території України.

Згідно з п.п. 14.1, 14.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник має право вибору страховика для укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У п.17.1 ст.17 Закону встановлено, що страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Внутрішні договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладаються строком на один рік.

У відповідності до ст.983 ЦК України, договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Чинним законодавством не встановлено обов`язок перевіряти особу страхувальника та/або належність йому застрахованого транспортного засобу, правову підставу володіння та/або користування автомобілем, відтак, страховик не може відмовити особі, яка звернулась до нього (страхувальнику), в укладенні відповідного договору страхування цивільно-правової відповідальності. Водночас, суд звертає увагу на ст.204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно з п.п. 2, 3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик, серед іншого, зобов`язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

03.02.2022 ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» подано повідомлення від потерпілої особи про настання дорожньо-транспортної пригоди, згідно якого власник пошкодженого майна ГУ НП у Волинській області, марка автомобіля CKC RDS _ПС, д.н.з. НОМЕР_2 , рік виготовлення 2018, особа, на яку складено протокол ОСОБА_1 , автомобіль іншого учасника Opel Omega, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 10).

Транспортний засіб було оглянуто 11.02.2022 представником страхової компанії, що підтверджується актом від 11.02.2022 (а.с. 13).

Як визначено ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У ст.6 вказаного Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.п. 1.1, 1.4, 1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль Opel Omega є застрахованим транспортним засобом, оскільки він зазначений в полісі №207584629.

Таким чином, дорожньо-транспортна пригода, що трапилась 01.02.2022 о 14:40 год у м. Луцьку по вул. Набережній, 12Б, є страховим випадком, а ГУ Національної поліції України у Волинській області - особою, яка має право на отримання відповідної страхової виплати, внаслідок його настання.

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», судом не встановлено.

У п.36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно висновку експерта від 14.11.2022 №СЕ-19/103-22/9483-АВ вартість матеріального збитку, завданого ГУНП внаслідок пошкодження під час ДТП службового (оперативно-службового) автомобіля марки Renault Duster VIN-код НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 станом на 01.02.2022 становить 57 139 грн. 12 коп.; вартість відновлювального ремонту (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) по усуненню пошкоджень (співпадають з актом огляду від 11.02.2022) оперативно-службового автомобіля марки Renault Duster VIN-код НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 на момент проведення становить 87 762 грн. 55 коп. (а.с. 19-27).

У розділі 3 висновку зазначено: «Провівши розрахунок, отримуємо вартість відновлювального ремонту КТЗ «Renault Duster» 2018 року виготовлення з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, яка складає 57 139 грн. 12 коп.» (а.с. 23).

Позивач просить стягнути з відповідача 87 762 грн. 55 коп. матеріальної шкоди.

Направлені ГУ НП у Волинській області на адресу ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» (адресу, вказану у полісі) листи від 11.07.2022, 23.08.2022 щодо розгляду матеріалів по оцінці завданих матеріальних збитків внаслідок ДТП, що мало місце 01.02.2022 у мсті Луцьку по вул. Набережній (а.с. 14-17), залишені без відповіді та задоволення.

Лист від 23.08.2022 повернутий об`єктом поштового зв`язку 14.09.2022 з позначкою «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Заперечення відповідача щодо висновку експерта в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене, відсутність заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань із виплати страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові №147/66/17 від 14.12.2021 звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 57 139 грн. 12 коп. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Коефіцієнт застосований лише до вартості складових, які підлягають заміні.

Докази перевищення вартості завданої шкоди розміру страхового відшкодування, встановлення франшизи більше нуля в матеріалах справи відсутні.

У позові на суму 30 623 грн. 43 коп. відмовити у зв`язку з недоведеністю.

Суд наголошує, що принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Водночас, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч.2 ст.218 ГК України).

Згідно із ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Доказів наявності обставин, зазначених у ст.617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідачем не подано, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (постанова Конституційного суду України №3-рп/2003 від 30.01.2003 року).

Згідно ч. 4 ст. 74 ГПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідач жодних доказів на спростування позовних вимог не подав.

При цьому судом враховано, що відповідач отримав повідомлення про настання ДТП, представник оглянув транспортний засіб, отже був обізнаний про наявність спору і обов`язок відшкодування збитків.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 1 615 грн. 29 коп. відповідно до ст.ст. 129-130 ГПК України слід віднести на нього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232, 237, 238, 241, 247- 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (вул. Багговутівська, буд. 17-21, м. Київ, ) на користь Головного управління Національної поліції України у Волинській області (вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, )

- 57 139 грн. 12 коп. страхового відшкодування та 1 615 грн. 29 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього: 58 754 грн. 41 коп. (п`ятдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят чотири грн. 41 коп.).

3. У позові на суму 30 623 грн. 43 коп. відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення

складений 17.03.2023.

Суддя А. М. Кравчук