РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2023Справа № 910/20331/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до Служби безпеки України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про стягнення 44486 грн.

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Служби безпеки України про стягнення 44486 грн. витрат на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 26.11.2019, що сталася за участі транспортного засобу марки "СКС VWC-ПС", державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Також позивач просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У відзиві на позовну заяву відповідач наголосив, що на час настання ДТП 26.11.2019 ОСОБА_1 набув статусу учасника бойових дій. При цьому, дата видачі посвідчення - 27.11.2019, є реквізитом документа, а не датою набуття особою статусу учасника бойових дій. Крім того, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях водія ОСОБА_1 кримінальне провадження щодо нього закрито. Також відповідач зазначив, що згідно з розпискою від 28.11.2019 ОСОБА_1 надав родичу потерпілого грошові кошти в сумі 15000 грн. з метою допомоги на здійснення дій, пов`язаних із похованням.

У відповіді на відзив позивач вказав, що надана відповідачем довідка від 20.11.2019 № 11/1/6-645 не є документом, що посвідчує факт набуття статусу учасника бойових дій, а є лише підставою для його набуття. До того ж, транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 на час настання ДТП, належав Департаменту господарського забезпечення Служби Безпеки України, у зв`язку з чим настання ДТП відбулося під час виконання ОСОБА_1 службових обов`язків. Також позивач наголосив, що відшкодування шкоди власником джерела підвищеної небезпеки здійснюється незалежно від вини їх працівника. Щодо надання ОСОБА_1 грошових коштів за розпискою від 28.11.2019, то дані кошти передані особі, яка не визначена в страховій справі потерпілою особою, та сама виплата стосувалася допомоги на поховання, а не на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника померлого.

При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

26.11.2019 приблизно о 17 год. 07 хв. на а/д М-03 Київ-Харків-Довжанський (на м. Ростов-на-Дону), 242 км 0 м у м. Полтавській області відбулася ДТП, внаслідок якої автомобіль марки «СКС VWC-ПС» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить Департаменту господарського забезпечення Служби Безпеки України, під керуванням гр. ОСОБА_1 здійснив наїзд на велосипедиста гр. ОСОБА_2 , який на місці пригоди загинув.

15.01.2020 до позивача надійшло повідомлення від 09.01.2020 про ДТП від уповноваженого представника потерпілої особи з заявою на виплату страхового відшкодування від 09.01.2020 з копією товарного чеку № 543 на суму 5 590 грн., завірена сільською радою копія свідоцтва про смерть гр. ОСОБА_2 , копія довідки про причину смерті гр. ОСОБА_2 , завірені сестрою загиблого - ОСОБА_3 , копії її паспорту та ідентифікаційного коду, завірені уповноваженою особою - ОСОБА_4 із копіями його паспорту та ідентифікаційного коду, завірена сільською радою копія довіреності на ОСОБА_4 на право отримання відшкодування.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «СКС VWC-ПС», д.н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована в жодній страховій компанії.

06.03.2020 до позивача надійшла заява від 04.02.2020 про долучення документів до справи від уповноваженого потерпілої особи, гр. ОСОБА_4 та надано копію листа-відповіді УПП у Львівській області від 20.01.2020, копію довідки поліції про ДТП за № 102116, інформацію про коло осіб першої спорідненості загиблого ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу про відшкодування шкоди та довідки про розмір відшкодування позивач виплатив потерпілій особі по справі № 65759 завдану матеріальну шкоду в сумі 5 590 грн., що підтверджується платіжним дорученням за № 1476128 від 13.03.2020 року.

20.05.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою від 20.05.2020 про повернення регламентної виплати в порядку регресу, у відповідь на яку від ОСОБА_1 надійшли грошові кошти в сумі 5 590 грн. згідно з квитанцією від 17.06.2020 № 50.

Листом від 23.06.2020 за 19/8-Б-72/7-2964 відповідач повідомив позивача, що ОСОБА_1 добровільно сплачено на рахунок позивача грошові кошти у сумі 5590 грн.

13.07.2020 від уповноваженого представника потерпілої особи надійшла заява на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 46 800 грн. До вказаної заяви долучено накладну від 30.06.2020 № 28 на суму 46800 грн. та розрахункову квитанцію № 956131.

На підставі наказу про відшкодування шкоди та довідки про розмір відшкодування позивачем сплачено на користь уповноваженого потерпілої особи, гр. ОСОБА_4 , 44 486 грн. відповідно до платіжного доручення № 1480594 від 27.07.2020 року.

Відтак, позивач звернувся до відповідача з заявою від 05.05.2021 про повернення регламентної виплати в порядку регресу на суму 46800 грн.

У відповіді на вказану заяву відповідач листом від 04.06.2021 № 19/8-2598 повідомив, що майор ОСОБА_1 набув 26.11.2019 статусу учасника бойових дій відповідно до довідки від 20.11.2019 № 11/1/6-645 та на підставі наказів Генерального штабу Збройних Сил України від 11.10.2019 № 111/дск та Командувача об`єднаних сил Міністерства оборони України від 12.11.2019 № 277/дск. Крім того, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2020, винесеної слідчим управлінням Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтава, у діях ОСОБА_1 відсутній склад кримінального правопорушення.

До матеріалів справи долучено копію посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 27.12.2019 ОСОБА_1 , відповідно до пункту 19 частини 1 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Також до матеріалів справи надано копію постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2020, винесеної слідчим управлінням Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтава, відповідно до якої кримінальне провадження № 0001198 від 27.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях водія - ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і, з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 39.2.1 ст. 39 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Згідно з пп. 38.2.1. п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресивний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Підпунктом г) п. 41.1. ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункту 27.2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Пунктами 27.4., 27.5 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

За нормою п. 9.1 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з п. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" закріплено обов`язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності- права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до частин 1, 4 статті 21 вказаного Закону з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

З аналізу змісту Глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи із наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові (службові) обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювання шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з рапортом від 14.08.2019 начальника ДГЗ СБ України генерал-майора Кіптенка В. запрошено дозвіл щодо надання права на керування службовим автомобільним транспортом у службових цілях без штатних водіїв капітану ОСОБА_1 . Право на керування ОСОБА_1 надано на підставі розпорядження ЦУ СБУ від 22.08.2019 № 59, як вказано відповідачем у відзиві.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 26.11.2019 майор ОСОБА_1 перебував у відрядженні згідно з посвідченням від 05.11.2019 № 017520 строком з 16.11.2019 по 17.01.2020 року.

Відповідно до витягу з наказу Командувача об`єднаних сил (по стройовій частині) від 09.01.2020 № 10/дск вважати таким, що були залучені до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та брали безпосередню участь в операції об`єднаних сил з метою виконання службових (бойових) завдань: з 16.11.2019 по 17.01.2020 майора ОСОБА_1 , на підставі наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 20.12.2019 № 133/дск, рапорт полковника А.Шейни (вх. № 97/сч від 09.01.2020).

Відтак, станом на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди 26.11.2019 майор ОСОБА_1 перебував у відрядженні та керував автомобілем марки «СКС VWC-ПС» д.н.з. НОМЕР_1 , що належить Департаменту господарського забезпечення Служби Безпеки України, у службових цілях.

За наведених обставин, саме відповідач на підставі ст. 1172 ЦК України є відповідальною особою за завдану шкоду автомобілем, який перебуває у володінні відповідача.

Згідно зі статтею 13.1. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ - позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб - власників транспортних засобів.

Таким чином, статус учасника бойових дій не розповсюджується на відповідальність роботодавця-власника джерела підвищеної небезпеки під час виконання трудової (службової) діяльності учасником бойових дій.

Відтак, обставини щодо дати набуття ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій не має правового значення для розгляду даного спору, оскільки останній на час настання ДТП 26.11.2019 перебував у відрядженні та керував службовим автомобілем марки «СКС VWC-ПС» д.н.з. НОМЕР_1 .

Судом також ураховано, що постановою про закриття кримінального провадження від 30.08.2020, винесеної слідчим управлінням Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого в місті Полтава, кримінальне провадження № 0001198 від 27.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях водія - ОСОБА_1 .

При цьому суд зауважує, що по тексту постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2020 прізвище водія автомобіля марки «СКС VWC-ПС» д.н.з. НОМЕР_1 , зазначено як ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається - до них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

Відтак, відсутність вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «СКС VWC-ПС» д.н.з. НОМЕР_1 , у настанні ДТП 26.11.2019, та закриття кримінального провадження стосовно нього не звільняє відповідача, як власника такого транспортного засобу, від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, та виплатити страхове відшкодування, пов`язане зі смертю потерпілого та на спорудження надгробного пам`ятника.

Щодо доводів відповідача про виплату ОСОБА_1 згідно з розпискою від 28.11.2019 на користь родича потерпілого грошові кошти в сумі 15000 грн. з метою допомоги на здійснення дій, пов`язаних із похованням, суд зауважує наступне.

Як слідує зі змісту пред`явлених позовних вимог, заявлена до стягнення сума страхового відшкодування в розмірі 44486 грн. становить витрати на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника, а не витрати на поховання, що вже відшкодовані ОСОБА_1 у сумі 5 590 грн. згідно з квитанцією від 17.06.2020 № 50.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача сплаченого позивачем страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника в сумі 44486 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити повністю.

Стягнути зі Служби безпеки України (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 33; ідентифікаційний код 00034074) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський б-р, 8; ідентифікаційний код 21647131) 44486 (сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят шість) грн. страхового відшкодування, а також 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Полякова