ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 922/4019/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Губенко Н. М. - головуючий, Вронська Г. О., Кондратова І. Д.,

за участю секретаря судового засідання - Охоти В.Б.,

представників учасників справи:

позивача - Стриж Л.А.,

відповідача - Кузнецова А.А.,

третьої особи - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель"

на рішення Господарського суду Харківської області

у складі судді Суслової В. В.

від 19.07.2022 та

на постанову Східного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Шутенко І. А., Гребенюк Н. В., Слободін М. М.

від 23.11.2022

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Акціонерне товариство "Акціонерний Банк "Радабанк"

про стягнення штрафу,

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 22.02.2023 № 29.3-02/434 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 922/4019/20 у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_1 .

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2023 для розгляду справи № 922/4019/20 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуючий - Губенко Н. М., судді: Вронська Г. О., Кондратова І. Д.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс - Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про стягнення 3 252 370,25 грн штрафу.

2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

06.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", позичальником, та Акціонерним товариством "Акціонерний Банк "Радабанк", кредитором, було укладено кредитний договір № 23019/ЮКР/0, згідно з яким кредитор, за наявності вільних грошових коштів, зобов`язується на умовах цього договору надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 8 400 000, 00 грн, зі зменшенням ліміту кредитування, згідно із пунктом 1.2 цього кредитного договору, зі сплатою процентів у розмірі 22% річних в порядку, визначеному даним договором.

Банком було перераховано на поточний рахунок відповідача грошові кошти в сумі 8 326 130, 12 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 38949 від 06.12.2019.

06.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" (іпотекодавець) та Акціонерним товариством "Акціонерний Банк "Радабанк" (іпотекодержатель), було укладено іпотечний договір № 23019/ЮКР/0-І-1/02-1, згідно з яким цей договір є договором наступної іпотеки та забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019, а також з усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору №23019/ЮКР/0 від 06.12.2019, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме:

- нежитлова будівля літ. «Ф-1», загальною площею 449, 5 кв. м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :12:004:0023 загальною площею 9,1414 га (предмет іпотеки -1);

- нежитлова будівля літ. «Б/1-1», загальною площею 698,9 кв. м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :12:004:0023 загальною площею 9,1414 га (предмет іпотеки -2);

- нежитлова будівля літ. «А/1-2», загальною площею 1675, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :12:004:0023 загальною площею 9,1414 га (предмет іпотеки -3);

- нежитлова будівля літ. «У-2», загальною площею 1606, 9 кв. м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :12:004:0023 загальною площею 9,1414 га (предмет іпотеки -4);

- нежитлова будівля літ. «Б-2», загальною площею 3714,2 кв. м., що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Велозаводська, буд. 1, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :12:004:0023 загальною площею 9,1414 га (предмет іпотеки -5).

Згідно із пунктом 1.3 договору іпотеки ринкова вартість предмета іпотеки, відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, виконаного Приватним підприємством "Діалог", станом на 03.12.2019 складає 13 009 481,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язався без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в спільну діяльність, оренду, найм, лізинг, не передавати в наступну іпотеку тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб.

Пунктом 7.2 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем умов пунктів 4.1.2, 4.1.3, 4.1.4, 4.1.8, 4.1.10, 4.1.11, 4.1.12 цього договору іпотекодавець зобов`язаний сплатити іпотекодержателю штраф у розмірі 25% від вартості предмета іпотеки, визначеної у пункті 1.3 цього договору, за кожний випадок.

26.06.2020 між Акціонерним товариством "Акціонерний Банк "Радабанк", первісним кредитором, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", новим кредитором, було укладено договір про відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст, згідно із яким в порядку та на умовах визначених цим договором первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор зобов`язаний сплатити на користь первісного кредитора ціну договору та прийняти в повному обсязі належні первісному кредитору права вимоги до боржника, іпотекодавця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест", та поручителя - громадянки України ОСОБА_2 за кредитним договором та договорами забезпечення, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, іпотекодавця та поручителя, їх спадкоємців, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника, іпотекодавця та поручителя або які зобов`язані виконати їх обов`язки, за кредитним договором та договорами забезпечення, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, щодо належного виконання боржником, іпотекодавцем та поручителем зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, сплати заборгованості та/або процентів, та/або комісій, та/або пені, та/або штрафів, та/або неустойки, в тому числі право нарахування яких виникло у первісного кредитора до укладання цього договору, передачі предметів забезпечення (іпотеки) в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення, в тому числі права сторони/учасника в будь-яких судових та виконавчих провадженнях, а також права процесуального правонаступництва по всіх судових справах та провадженнях, що існують або можуть виникнути в майбутньому.

Згідно з пунктом 1.4 договору № ВПВ-26/06/20-Ст, керуючись положеннями статті 6 Цивільного кодексу України, за взаємною домовленістю сторони встановили, що права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, розповсюджується в повному обсязі включаючи: право нового кредитора нараховувати та вимагати сплати процентів, комісії, неустойки, штрафів, пені за весь час прострочення боржником та/або іпотекодавцем, та/або поручителем своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та договорів забезпечення, за весь час дії кредитного договору та договорів забезпечення, в тому числі і до моменту укладання цього договору.

Пунктом 3.1 договору № ВПВ-26/06/20-Ст визначено, що за відступлення права вимоги, в обсязі встановленому пунктом 1.3 цього договору, новий кредитор сплачує первісному кредитору ціну договору (вартості відступлених прав) за домовленістю сторін у розмірі 9 238 656,49 грн.

26.06.2020 позивачем було здійснено повну оплату за договором відступлення права вимоги № ВПВ-26/06/20-Ст, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 26.06.2020. Додатком № 1, який є невід`ємною частиною договору, слугує перелік документів, що підтверджують наявність у первісного кредитора прав вимоги, а також інші документи, що передаються новому кредитору.

26.06.2020 актом приймання-передачі прав вимоги, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право вимоги, в тому числі за кредитним договором.

Крім того, 26.06.2020 між Акціонерним товариством "Акціонерний Банк "Радабанк", первісним іпотекодержателем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", новим іпотекодержателем, було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором № 23019/ЮКР/0-І-1/02-1 від 06.12.2019, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дубовенко В.О., зареєстрований в реєстрі за № 358.

Відповідно до пункту 1.5 договору про відступлення прав за іпотечним договором, новий іпотекодержатель одержує право (замість первісного іпотекодержателя) вимагати від іпотекодавця належного виконання всіх зобов`язань за договором іпотеки, оскільки новий іпотекодержатель набуває статусу іпотекодержателя за договором іпотеки, що забезпечує виконання боржником його зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 2.2. договору про відступлення прав за іпотечним договором передбачено, що з моменту передання (відступлення) прав за договором іпотеки, новий іпотекодержатель замінює первісного іпотекодержателя у правовідносинах, які склалися між ним та іпотекодавцем за договором іпотеки.

Листом від 16.07.2020 вих. №1607 позивачем було повідомлено відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні та про платіжні реквізити для погашення кредиту, сплати процентів та інших платежів.

З Державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що Господарським судом Харківської області з 04.12.2020 розглядається справа № 922/3937/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "Скат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" про розірвання договору та стягнення коштів. При цьому, позивач не надавав згоди на укладення договору оренди. Попередній іпотекодержатель (Акціонерне товариство "Акціонерний Банк "Радабанк") також не надавав згоди відповідачу на укладення договору оренди.

07.12.2020 представник позивача звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "Скат" із адвокатським запитом про предмет, підставу та суму позову у справі № 922/3937/20.

У відповідь Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервісна компанія "Скат" листом від 10.12.2020 №3 повідомило, що предметом позову у справі є розірвання договору оренди нежитлових приміщень (нежитлової будівлі літ "А/1-2", яка знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Велозаводська, 1) № Апп 9.20 від 07.09.2020 та стягнення збитків.

3. Хід розгляду справи

Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.03.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2021, позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 252 370,25 грн штрафу, судовий збір та витрати на професійну допомогу адвоката.

Судові рішення мотивовано тим, що нерухоме майно відповідача, яке перебуває в іпотеці, передано останнім в оренду, що є порушенням положень пункту 4.1.4 договору іпотеки та підставою для нарахування штрафу, згідно із пунктом 7.2. договору іпотеки.

Постановою Верховного Суду від 06.12.2021 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 22.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 у справі №922/4019/20, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова Верховного Суду мотивована тим, що:

- суди першої та апеляційної інстанцій під час вирішення спору у справі, що розглядається, обмежились посиланням на судове рішення у справі № 922/3937/20, при цьому взагалі не досліджувались обставини справи, необхідні для вирішення спору у даній справі;

- судами не було досліджено належним чином обставин щодо виконання кредитного договору та чинності договору іпотеки, предмета іпотеки, умов договору, якими передбачена відповідальність за відповідне порушення;

- судами попередніх інстанцій залишено поза увагою та взагалі не надано оцінки тому факту, що предмет іпотеки, визначений у пункті 1.2 договору іпотеки, є складним (таким, що складається з декількох складових): а саме з предмета іпотеки - 1, предмета іпотеки - 2, предмета іпотеки - 3, предмета іпотеки - 4, предмета іпотеки - 5. Кожен з цих 5 предметів іпотеки є нежитловою будівлею відповідної площі, вказаної в договорі іпотеки, які розташовані на земельних ділянках, з вказаними в договорі кадастровими номерами;

- у договорі іпотеки, в якості предмета іпотеки - 3, зокрема, вказана нежитлова будівля літ. ?А/1-2", площею 1675,9 кв. м. за адресою м. Харків, вул. Велозаводська, 1, розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :12:004:0023, загальною площею 9,1414 га. В судовому рішенні у справі № 922/3937/20, на яке посилались суди попередніх обставин, вказано, що об`єктом оренди є нежитлове приміщення виробничої будівлі літ. ?А/1-2? площею 209,0 кв. м. Вказана інформація зазначена і у копіях договору оренди та акту приймання-передачі орендованих приміщень, які надані суду позивачем, в якості доказу на підтвердження обставин укладення відповідачем договору оренди. Незважаючи на зазначене судами не було досліджено та враховано, що предмет іпотеки - 3 співпадає з об`єктом оренди за технічною назвою будівлі (літ. ?"А/1-2?) та адресою (м. Харків, вул. Велозаводська, 1), але не співпадає за типом нерухомості, так в іпотечному договорі вказано ?предмет іпотеки - 3?" - нежитлова будівля, у копії договору оренди та судовому рішенні у справі № 922/3937/20 ?об`єкт оренди? - нежитлове приміщення виробничої будівлі, а також не співпадає за площею нерухомості (?предмет іпотеки - 3? - 1675,9 кв. м., ?об`єкт оренди? - 209,0 кв. м.). З іншими предметами іпотеки об`єкт оренди за цими показниками також не співпадає;

- з оскаржуваних судових рішень не вбачається, що судами попередніх інстанцій на підставі належних доказів було обґрунтовано встановлено той факт, що приміщення, які були надані в оренду, знаходяться саме в будівлі, яка була надана в іпотеку. З матеріалів справи не вбачається, що судами були досліджені технічні паспорти будівель, які є предметом іпотеки та приміщень, що є об`єктом оренди. Судами не було встановлено кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовані приміщення, що є об`єктом оренди та його співпадіння з земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки - 3. Реєстраційні номери вищезазначених об`єктів нерухомості також не були досліджені та оцінені судами;

- з матеріалів справи вбачається, що судами не було витребувано оригінал договору оренди для огляду та дослідження судами, суди лише обмежились посиланням на факт укладення такого договору, встановлений у судовому рішенні у справі № 922/3937/20.

- під час встановлення факту порушення прав позивача (та визначення розміру штрафу за таке порушення) судами попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях не було надано належної оцінки доводам відповідача про погашення ним зобов`язань за кредитним договором, та тому факту, що в іпотеку надано 5 будівель загальною площею 8145,4 кв. м., а об`єктом оренди є приміщення площею 209,0 кв. м. (розташування яких в будівлях, що входять до предмета іпотеки судами не встановлено), тоді як штраф розрахований з вартості всіх 8145,4 кв. м.;

- під час ухвалення оскаржуваних рішень суди також не надали обґрунтованого тлумачення змісту пункту 7.2 договору іпотеки. Цим пунктом передбачено розрахунок штрафу виходячи з 25% вартості предмета іпотеки, визначеної в пункті 1.3 договору за кожен випадок. Однак, як зазначено вище, предмет іпотеки за умовами договору є складним, складається з предмета іпотеки - 1, предмета іпотеки - 2, предмета іпотеки - 3, предмета іпотеки - 4 та предмета іпотеки - 5. Пункт 1.3 договору також містить в собі як загальну вартість всіх 5 предметів іпотеки, так і вартість кожного з предметів іпотеки (будівель) окремо. Отже суди, дослідивши умови договору іпотеки та позиції його сторін, керуючись принципами господарського судочинства, повинні були встановити, про яку саме базу для розрахунку штрафу домовились сторони в пункті 7.2 договору: про загальний предмет іпотеки (і, відповідно, загальну вартість всіх будівель), про той з п`яти предметів іпотеки, щодо якого вчинене можливе порушення або про ту частину одного з п`яти предметів іпотеки, яку і було здано в оренду;

- під час ухвалення оскаржуваних рішень суди також не надали обґрунтованого тлумачення змісту пункту 4.1.4 договору іпотеки, в його взаємозв`язку з пунктом 7.2 та іншими положеннями цього договору. Пунктом 4.1.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний без отримання попередньої письмової згоди від іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в спільну діяльність, оренду, найм, лізинг, не передавати в наступну іпотеку тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб. Отже суди, дослідивши умови договору іпотеки та позиції його сторін, повинні були встановити, чи є порушенням пункту 4.1.4 договору надання в оренду саме всього (загального) предмета іпотеки (всіх 5 будівель), чи може вважатися порушенням пункту 4.1.4 договору надання в оренду вже одного з п`яти предметів іпотеки, та чи може вважатися таким порушенням пункту 4.1.4. договору, за яке передбачено штраф у 25% від вартості предмета іпотеки, надання в оренду частини приміщень в одному з предметів іпотеки.

4. Короткий зміст судових рішень

Рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2022, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2022, у задоволенні позову відмовлено.

5. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2022 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скаржник у якості підстав касаційного оскарження зазначив пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: - суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання, закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті, чим позбавив останнього можливості скористатись своїми процесуальними правами та подати відповідні докази; - суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання щодо долучення доказів, зокрема, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 160046078 від 19.03.2019, копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 284899492 від 16.11.2021, копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 284893138 від 16.11.2021.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель" зауважило, що суди попередніх інстанцій не врахували вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 06.12.2021, якою справу № 922/4019/20 було передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод "Будінвест" подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін, як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

6. Позиція Верховного Суду

Причиною виникнення даного спору є питання щодо наявності/відсутності підстав для покладення на відповідача штрафу на підставі пункту 4.1.4 договору іпотеки, у зв`язку з передачею в оренду нерухомого майна, яке знаходиться в іпотеці, без згоди іпотекодержателя.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови:

1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про:

для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців;

для нерезидентів - найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу;

для іпотекодавця та іпотекодержателя - фізичних осіб відомості про:

для громадян України - прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів;

для іноземців, осіб без громадянства - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), адресу постійного місця проживання за межами України;

2) зміст та розмір основного зобов`язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов`язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі ідентифікатор об`єкта будівництва в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до укладення іпотечного договору), кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення;

4) посилання на видачу заставної або її відсутність.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема визначення суми, на яку має бути застрахований предмет іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності (спеціальне майнове право) іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки (частина 3 статті 18 Закону України «Про іпотеку»).

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до пункту 4.1.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язався без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в спільну діяльність, оренду, найм, лізинг, не передавати в наступну іпотеку тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб.

Пунктом 7.2 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем умов пунктів 4.1.2, 4.1.3, 4.1.4, 4.1.8, 4.1.10, 4.1.11, 4.1.12 цього договору іпотекодавець зобов`язаний сплатити іпотекодержателю штраф у розмірі 25% від вартості предмета іпотеки, визначеної у пункті 1.3 цього договору, за кожний випадок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що відповідачем порушено умови пункту 4.1.4 договору іпотеки, що полягає в передачі в оренду нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя, що є підставою для відповідальності відповідно до пункту 7.2 договору іпотеки у вигляді штрафу.

За результатами нового розгляду справи судами попередніх інстанцій відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду мотивовані тим, що:

- на час укладання договору оренди, відповідач мав заборгованість по кредиту, у зв`язку з чим, діючими були як кредитний договір так і договір іпотеки;

- відповідальність визначена пунктом 7.2 договору іпотеки настає як за відчуження всього предмету іпотеки, так і за передачу його частини, адже ані умови іпотечного договору, ані норми Закону України «Про іпотеку» не містять умов, які б дозволяли іпотекодавцю розпоряджатись своїм майном переданим в іпотеку частково;

- у договорі іпотеки, в якості предмета іпотеки - 3, зокрема, вказана нежитлова будівля літ. «А/1-2», площею 1675,9 кв. м. за адресою м. Харків, вул. Велозаводська, 1, розташована на земельній ділянці за кадастровим номером :12:004:0023, загальною площею 9,1414 га. Разом з тим, в рішенні Господарського суду Харківської області у справі № 922/3937/20, вказано, що об`єктом оренди є нежитлове приміщення виробничої будівлі літ. «А/1-2» площею 209,0 кв. м. Вказана інформація зазначена і у копії договору оренди та в акті приймання-передачі орендованих приміщень, які надані суду позивачем, в якості доказу на підтвердження обставин укладення відповідачем договору оренди. Таким чином, предмет іпотеки - 3 співпадає з об`єктом оренди за технічною назвою будівлі (літ. «А/1-2») та адресою (м. Харків, вул. Велозаводська, 1), але не співпадає за типом нерухомості, а саме: в іпотечному договорі вказано «предмет іпотеки 3» нежитлова будівля, однак у копії договору оренди та судовому рішенні у справі № 922/3937/20 «об`єкт оренди» - нежитлове приміщення виробничої будівлі. Крім того, предмет іпотеки 3 має загальну площу 9,1414 га, однак об`єкт оренди складає - 209,0 кв. м. З іншими предметами іпотеки об`єкт оренди за цими показниками також не співпадає;

- позивачем ні під час першого розгляду справи у Господарському суді Харківської області, ні під час нового розгляду справи № 922/4019/20 не надано до матеріалів справи: ані технічного паспорту на об`єкт оренди/іпотеки, ані інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна. А отже, встановити кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташовані приміщення, що є об`єктом оренди та його співпадіння з земельною ділянкою, на якій розташований предмет іпотеки 3, а також реєстраційні номери вищезазначених об`єктів нерухомості не вбачається можливим. Таким чином, суди дійшли висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що приміщення, які були надані в оренду, знаходяться саме в будівлі, яка була надана в іпотеку.

За чинним конституційним правопорядком, що його визначено приписами пункту 14 частини першої статті 92, пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, на рівні закону забезпечується право на апеляційний перегляд кожної справи, а право на касаційне оскарження судового рішення забезпечується лише в тих випадках, що їх визначив законодавець.

У постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя (пункти 5.10, 5.16, 5.21 постанови).

У статті 287 Господарського процесуального кодексу України, якою регламентоване право касаційного оскарження, визначено перелік судових рішень, які підлягають касаційному оскарженню у господарському процесі, а також визначені підстави та випадки, коли касаційне оскарження допускається.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовуються правила статті 300 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина 1).

Касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Як вже зазначалося, скаржник у якості підстав касаційного оскарження зазначив пункт 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: - суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання, закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті, чим позбавив останнього можливості скористатись своїми процесуальними правами та подати відповідні докази; - суд апеляційної інстанції необґрунтовано відхилив клопотання щодо долучення доказів (пункт 3 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України).

Так, скаржник у касаційній скарзі зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій відхиливши його клопотання про відкладення розгляду справи та про долучення судом апеляційної інстанції до матеріалів справи нових доказів позбавили позивача можливості подати наявні у нього докази, зокрема, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 160046078 від 19.03.2019, копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 284899492 від 16.11.2021, копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 284893138 від 16.11.2021.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Господарським процесуальним кодексом України встановлено порядок подання суду доказів.

Частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідне положення міститься також у частині 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, де зазначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Разом з тим, подання доказів одночасно із позовною заявою не завжди є можливим із різних причин, у зв`язку з чим Господарський процесуальний кодекс України встановив відповідний порядок подання доказів поза строками, передбаченими частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частина 5 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, після направлення Верховним Судом даної справи на новий розгляд, ухвалою від 17.01.2022 Господарський суд Харківської області, зокрема встановив позивачу строк до 02.02.2022 на подання суду заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, а також доказів, які не були подані суду в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

У встановлений Господарським судом Харківської області строк (до 02.02.2022) позивачем будь-яких доказів до суду подано не було та не повідомлено суд про те, що докази не можуть бути подані у встановлений судом строк з об`єктивних причин.

Отже, зазначені позивачем докази не були ним подані ні у встановлений законом строк (разом з поданням позовної заяви), ні у встановлений судом строк.

Разом з тим, 08.02.2022, у судовому засіданні, на запитання суду в учасників судового процесу про наявність заяв чи клопотань, представник позивача будь-яких заяв чи клопотань не заявляв, що вбачається із протоколу підготовчого засідання від 08.02.2022 (т. 3 а. с. 230-231).

В свою чергу, у заяві позивача від 11.07.2022 про відкладення розгляду справи також відсутні будь-які відомості про те, що він має намір подати докази, які не були подані раніше з об`єктивних причин.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про те, що суд першої інстанції відхиливши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, позбавив його можливості подати докази не знайшли свого підтвердження.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (близький за змістом висновок постанови Верховного Суду від 13.04.2021 зі справи № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному випадку - апелянта) (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 Господарського процесуального кодексу України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).

Принцип рівності сторін у судовому процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. постанови Верховного Суду від 29.09.2022 у справі № 910/20010/20, від 16.11.2022 у справі № 910/4390/21).

Прийняття апеляційним судом доказів, без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 Господарського процесуального кодексу України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності правозастосування.

Зважаючи на зазначені положення процесуального законодавства, а також сталу судову практику суду касаційної інстанції щодо застосування норм процесуального права (зокрема статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України стосовно установленого процесуальним законом порядку розподілу між сторонами обов`язків щодо доказування у межах здійснення судочинства у господарських судах, щодо меж прав суду та правил збирання доказів), враховуючи принципи змагальності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, принцип правової визначеності, а також беручи до уваги те, що позивач при поданні до суду апеляційної інстанції нових доказів, не навів, як то передбачено процесуальним законом, обґрунтування наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, та неможливості подання відповідного доказу до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, суд апеляційної інстанції, керуючись імперативними положеннями частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, цілком правомірно відхилив клопотання позивача про долучення до матеріалів справи нових доказів.

Таким чином, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржником у касаційній скарзі не зазначено.

Щодо доводів скаржника про те, що суди попередніх інстанцій не врахували вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 06.12.2021, якою справу № 922/4019/20 було передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області, Суд зазначає таке.

Так, згідно з імперативними положеннями частини 1 статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції, висновки якого підтримані апеляційним судом, при новому розгляді справи надав правову оцінку всім зібраним у справі доказам з урахуванням вказівок, що містилися у постанові Верховного Суду від 06.12.2021 у цій справі, та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Натомість доводи касаційної скарги щодо неврахування вказівок Верховного Суду зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, стосуються встановлення обставин справи та переоцінки встановлених обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, передбачених частиною 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (частина 2 статті 311 Господарського процесуального кодексу України).

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

8. Розподіл судових витрат

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно із статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Фінекс-Капітал", що діє від власного імені, в інтересах та за рахунок активів Пайового закритого недиверсифікованого венчурного інвестиційного фонду "Стаксель", залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.11.2022 у справі № 922/4019/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. М. Губенко

Судді Г. О. Вронська

І. Д. Кондратова