ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 Справа № 917/1261/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., за участю секретаря судового засідання Сілаєвої О. Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда 1988"

про усунення перешкод у користуванні майном та повернення дизельного пального

за участю представників:

від позивача - Кобрись О. М., від відповідача Тереховський Д. О.

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулося Комунальне підприємство "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда 1988" про усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору № 88 від 18.11.2021 року у обсязі 51 180 л дизельного пального на загальну суму 1 575 320,40 грн з ПДВ.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач, як постачальник за договором, не виконав свої зобов`язання щодо забезпечення належного відпуску (отоварення) талонів (паливних карток) на АЗС на отримання дизельного пального, внаслідок цього позивач не має змоги належним чином скористатися належним йому на праві власності товаром, який знаходиться на зберіганні у відповідача.

Відповідач у відзиві (вхід. № 8779 від 16.11.2022; т.1 а.с. 92-101) проти позову заперечує з таких підстав:

- відповідач через фінансові втрати з березня 2022 року не має можливості закуповувати дизельне пальне для продовження поставки, але може повернути позивачу кошти;

- передачі дизельного пального на відповідальне зберігання відповідачу не було, документів про це сторони не складали;

- у тендерній пропозиції ТОВ «Надежда 1988» не містилася інформація про здійснення відповідачем господарської діяльності зі зберігання нафтопродуктів та спроможності здійснювати таке зберігання; за договором № 88 від 18.11.21 позивач придбав 226 000 літрів, що на 151 000 літрів більше, ніж допустима місткість резервуарів;

- неможливість подальшого отоварювання талонів пов`язано виключно з величезними фінансовими втратами, пов`язаними з війною, які не могли були бути передбаченими на час укладення договору: втрата дизельного пального в м. Ізюм, втрата у березні 2022 року цистерни пального на станції Хутір-Міхайлівській (Сумська область), втрата дизельного пального на терміналі ОККО через ракетний удар по нафтобазі;

- позивач вибрав неправильний спосіб захисту порушених прав у вигляді усунення перешкод у користуванні/розпорядженні майном, який застосовується у випадках відсутності між позивачем і відповідачем договірних відносин; негаторний позов не може бути пред`явлений якщо сторони знаходяться у зобов`язальних відносинах;

- позов про усунення перешкод у користуванні/розпорядженні майном може бути поданий тільки щодо індивідуально-визначеного майна; дизельне пальне не є таким майном.

Позивач у відповідь на відзив (вхід. № 9097 від 23.11.2022; т.1 а.с. 202-205) повідомив, що:

- за результатами закупівлі пального в момент підписання сторонами видаткової накладної право власності на товар перейшло до Комунального підприємства „Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради та обліковується в графі 1100 розділу II. Оборотні активи Балансу підприємства;

- повернення коштів потягне за собою втрату статусу неприбутковості зі сплатою податку на прибуток в розмірі 18% від всіх наступних операцій; повернення коштів за не отоварене пальне в сумі 1 575 320.40 грн тягне за собою обов`язкову сплату ПДВ в сумі 315 064,08, грн;

- в цілому по автогосподарству за добу в середньому використовується 380 л бензину марки А-92 та 2 320 л дизельного палива, що дозволяло постачальнику забезпечити необхідний обсяг на АЗС;

- суд може встановити спосіб захисту порушеного права, не передбачений ні договором, ні законом, якщо він ефективний.

Відповідач у додаткових поясненнях (вхід. №10055 від 20.12.2022; т.1 а.с. 224-226) зазначив, що:

- відповідач не надає послуг зі зберігання, не має для цього відповідної матеріально-технічної бази, навченого персоналу та ліцензії на зберігання нафтопродуктів, не являється професійним зберігачем; тому положення пункту 2 ст. 936 ЦК України не може бути застосовано;

- момент передачі речі супроводжується безпосереднім актом передачі речі та підписанням відповідного документу, але акту приймання на зберігання не було підписано.

Позивач у додаткових поясненнях (вхід. № 10290 від 26.12.2022; т.1 а.с.233-234) вказав, що договором не передбачено одночасне отоварювання талонів на весь обсяг закупівлі, але пунктом 6.3.3. постачальник зобов`язаний забезпечити передачу товару через АЗС замовнику або уповноваженому ним користувачу в наступному режимі - безперервно та цілодобово.

Відповідач у письмових поясненнях (вхід. № 901 від 24.01.2023; т.2 а.с.1-2) зазначив, якщо позивач вважає, що у даному випадку існує спір про невиконання зобов`язання у зобов`язальних відносинах - то пред`явлення вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном є неналежним способом захисту.

У цій справі були вчинені такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2022 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. (т.1 а.с.78-79).

Ухвалою від 17.10.2022 суд залишив позовну заяву без руху та встановив строк для усунення недоліків (т.1 а.с. 83). Позивач у встановлений судом строк виправив вказані недоліки (т.1 а.с. 86-87).

Ухвалою від 26.10.2022 суд відкрив провадження у справі № 917/1261/22 за цим позовом, призначив справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче засідання та встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи (т.1 а.с. 88).

Ухвалою від 22.11.2022 суд продовжив строк проведення підготовчого провадження на 30 днів (т.1 а.с. 198).

Ухвалою від 26.01.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.8).

Про час і місце розгляду справи по суті сторони повідомлені належним чином, що підтверджується заявами від 28.02.2023 (т.2 а.с.24, 25), розпискою представників сторін від 28.02.2023, від 16.03.2023 (т.2 а.с.32, 36) та явкою представників сторін у судові засідання 16.03.2023 та 22.03.2023.

Під час розгляду справи по суті суд заслухав пояснення сторін та дослідив всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У судовому засіданні 22.03.2023 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно з ч. 6 ст. 233, ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив таке.

Згідно звіту від 18.11.2021 про результати проведення процедури закупівлі UА-2021-09-24-006886-b, здійсненої Комунальним підприємством "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" щодо закупівлі дизельного палива, тендерна пропозиція ТОВ «Надежда 1988» визнана економічно найвигіднішою, ТОВ «Надежда 1988» визнане переможцем цієї закупівлі, та вирішено з ним укласти відповідний договір (т.1 а.с.15-17).

Між Комунальним підприємством "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (далі позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надежда 1988" (далі відповідач, постачальник) укладений договір № 88 від 18.11.2021 (далі - Договір; т. 1, а.с. 9-12), у якому сторони узгодили наступне:

- п.1.1.- постачальник зобов`язується у 2021 році поставити замовнику товар, зазначений в тендерній пропозиції, а замовник - прийняти і оплатити товар, визначений у п.1.2.Договору;

- п. 1.2. - найменування (номенклатура, асортимент) товару: Нафта і дистиляти, код за ДК 021:2015-9130000-9 - (09134200-9 - дизельне паливо (талони)) - 226 000 л.;

п.1.4. - талон або паливна картка - є документом встановленого постачальником зразка та форми одноразового використання, який посвідчує право замовника та/або уповноваженого ними користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на автозаправній станції (далі АЗС), зазначеній постачальником у тендерній пропозиції. Талон або паливна картка має певний ступінь захисту, гарантований постачальником;

- п.1.5 - право власності на пальне переходить до замовника в момент передачі талонів або паливних карток постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС визначених постачальником у тендерній пропозиції, тобто постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість дизельного палива за першою вимогою замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС;

- п.1.6 - з моменту переходу до замовника права власності на товар та до моменту його фактичного отримання на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні постачальника;

- п.3.1.- ціна Договору становить: 6 956 280,00 грн, в т. ч. ПДВ;

- п.3.2. - ціна за одиницю товару регламентована в специфікації - Додаток №1 до договору; п.3.3. - ціна Договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін;

- п.4.1. - розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред`явлення постачальника рахунка на оплату товару (далі - рахунок) та видаткової накладної на товар. Оплату за товар замовник здійснює відповідно до п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно рахунків-фактур, видаткових накладних у строк, що не перевищує 20 робочих днів з моменту поставки товару. Постачання товару може здійснюватися частинами;

- п. 4.2. - документом що підтверджує прийом-передачу товару за цим договором, є підписані сторонами видаткові накладні;

- п. 5.1 - загальний строк (термін) поставки (передачі) товару: постачальник передає у власність замовнику товар в строк: з моменту укладання Договору до 31 грудня 2021 року на умовах розділу 10 Договору;

- п.5.2. - замовник до 10 числа поточного місяця передає електронною поштою (факсом) постачальнику місячний обсяг поставки товару, який постачальник зобов`язаний виконати до 20 числа даного місяця. Зміна обсягів відбувається лише за згодою Замовника;

- п. 5.3. - постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, постави замовнику товар на умовах DDР (ІНКОТЕРМС 2010), місце поставки: Україна, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 7 (для талонів); АЗС згідно з Додатком № 2 до Договору, який є невід`ємною частиною Договору;

- п. 5.4. - постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставі товар шляхом здійснення заправки автотранспорту замовника на АЗС.

Заправка автотранспорту на АЗС здійснюється на підставі талонів або паливних карток постачальника або його партнерів, далі - талони, встановленого зразка, які є документа суворої звітності. Довіреною особою замовника для взаємовідносин по даному договору вважається особа - пред`явник талонів або паливних карток.

Перелік АЗС, на яких буде здійснюватися заправка автотранспорту замовника визначений у Додатку № 2 до Договору;

-п.6.3., п.6.3.1. постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені п. 5.2. цього Договору;

-п. 6.3.3. - постачальник зобов`язаний забезпечити передачу товару через АЗС замовнику або уповноваженому ним користувачу в наступному режимі - безперервно та цілодобово відповідно до кількості та номенклатурі товару, визначеного в пред`явлених талонах або паливних картках, за винятком випадків коли роботу АЗС припинено в наслідок технічної перерви, технічної аварії або дії форс-мажорних обставин;

-п. 6.3.5. - постачальник зобов`язаний забезпечити достатню кількість товару на зазначених АЗС з метою своєчасного належного виконання своїх обов`язків згідно з Договором;

-п.8.1.- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання Договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна тощо).

У додатку № 1 До Договору сторони узгодили Специфікацію, Перелік АЗС на яких буде здійснюватися заправка постачальником автотранспорту замовника (т.1 а.с.13-14).

У специфікації (додаток № 1 до Договору) визначено предмет Договору - дизельне паливо (талони або паливні картки), кількістю 226 000 літрів, вартістю 30,78 грн за одиницю товару з ПДВ (т. 1, а.с.13).

Додатковою угодою № 1 від 28.12.2021 сторони продовжили загальний строк поставки товару - до 30.04.2022; встановили, що договір діє до 30.04.2022 року, а в частині розрахунків до повного виконання (т.1 а.с.18).

Додатковою угодою № 2 від 07.03.2022 сторони збільшили обсяг закупівлі Дизельне паливо 41 100 л; збільшили ціну на Дизельне паливо 33,85 грн/л; збільшили суму Договору на 1 391 235,00 грн. Узгодили, що ціна договору становить 8 347 515,00 грн (т.1 а.с.21-22).

Додатковою угодою № 3 від 20.04.2022 сторони зменшили обсяг закупівлі Дизельне паливо 41 100 л; зменшили суму Договору на 1 391 235,00 грн. Узгодили, що ціна договору становить 6 956 280,00 грн (т.1 а.с.25-26).

Позивач та відповідач підписали видаткову накладну № 1281 від 01.12.2021, в якій зазначено про передачу відповідачем як постачальником та прийняття позивачем як покупцем товару - дизельного палива (Код УКТЗЕД 2710 19 43 00) у кількості 176 000 літрів на суму 5 417 280, 00 грн (т. 1, а. с. 30), а також видаткову накладну № 1282 від 01.12.2021 про передачу відповідачем як постачальником та прийняття позивачем як покупцем товару - дизельного палива (Код УКТЗЕД 2710 19 43 00) у кількості 50 000 літрів на суму 1 539 000,00 грн (т.1 а.с.33).

Усього за вказаними накладними сторони підтвердили постачання дизельного пального у кількості 226 000 л на загальну суму 6 956 280,00 грн.

На оплату вказаного товару позивач виставив відповідачу рахунки № 97від 01.12.2021 на суму 5 417 280,00 грн та № 98 на суму 1 539 000,00 грн (т.1 а.с.29, 32).

Позивач сплатив відповідачу 01.12.2021 загальну суму 6 956 280,00 грн, а саме:

5 417 280,00 грн - за платіжним дорученням № 372 від 01.12.2021 (т.1 а.с.31). У призначенні платежу вказано, що оплата проведена за дизпаливо по договору № 88 від 18.11.2021 та рахунку № 97 від 01.12.2021 і накладною № 1281 від 01.12.2021;

та 1 539 000,00 грн - за платіжним дорученням № 373 від 01.12.2021 (т.1 а. с. 34). У призначенні платежу вказано, що оплата проведена за дизпаливо по договору № 88 від 18.11.2021 та рахунку № 98від 01.12.2021 і накладною № 1282 від 01.12.2021.

Таким чином позивач як замовник (покупець) у повному обсязі здійснив розрахунок за товар (дизельне паливо) кількістю 226 000 літрів відповідно до умов Договору.

Факт передачі позивачу талонів на дизельне пальне D1NR057701 - D1NR062700, D2NR034801 - D1NR0408001 підтверджується видатковою накладною № 1355 від 06.12.2021 (т.1 а.с.227), довіреністю № 15 від 01.12.2021 (т.1 а.с.228) та визнається відповідачем у відзиві (т.1 а.с.93).

Згідно з актом звірки не отоварених талонів на пальне від 08.08.2022 (т. 1, а. с. 37) кількість не отоварених талонів по Договору № 88 від 18.11.2021 року складає 2960 літрів (в талонах) дизельного пального на суму 91 108,80 грн з ПДВ.

Згідно з актом звірки не отоварених талонів на пальне від 08.08.2022 (т. 1, а. с. 38) кількість не отоварених талонів по Договору № 88 від 18.11.2021 року складає 48220 літрів (в талонах) дизельного пального на суму 1 484 211,60 грн з ПДВ.

Зазначені акти підписані головними бухгалтерами позивача та відповідача та засвідчений відповідними відбитками печаток підприємств.

Отже, загальна кількість дизельного пального, що не була отоварена за талонами по Договору № 88 від 18.11.2021 року, становить 51180 літрів на загальну суму 1575320,40 грн. Ця обставина також визнавалася відповідачем у листі від 17.08.2022 № 550 (відповіді на претензію); ( т.1 а.с.42).

05.05.2022 позивач звертався до відповідача з листом про те, що з травня місяця не може заправити пальне заправках АЗС, які визначені у договорах та з проханням забезпечити заправку паливом на АЗС, які розташовані на території Полтавської області та визначені у договорах (т.1 а.с.35).

04.08.2022 року на адресу позивача надійшло повідомлення від ТОВ «Надежда 1988» про те, що з 00 год 00 хв. 08 серпня 2022 року паливні талони, які поставлені на виконання умов вищевказаного Договору не будуть отоварюватися через істотну зміну обставин, які постачальник ТОВ «Надежда 1988» не міг передбачити на момент участі у тендері та укладенні Договору та на які постачальник не може вплинути (т.1 а.с.36,176).

15.08.2022 позивач надіслав відповідачу претензію про постачання позивачу 2960 л дизельного пального на загальну суму 91108,80 грн з ПДВ, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 15.09.2022 та поштовою накладною (т.1 а.с.39-41).

Листом від 17.08.2022 відповідач повідомив позивача про готовність повернути грошові кошти у розмірі вартості недопоставленого дизельного пального в зв`язку з обставинами непереборної сили, що не залежали від волі відповідача (т.1 а.с.42).

17.08.2022 позивач надіслав відповідачу претензію про постачання позивачу 51180 л дизельного пального на загальну суму 1575320,40 грн з ПДВ (т.1 а.с.43,177).

Листами від 07.09.2022, 13.09.2022, 22.09.2022, 11.10.2022 відповідач звертався до позивача про повідомлення повних банківських реквізитів для повернення коштів за неотриманий товар, що підтверджується поштовими накладними, фіскальним чеком від 07.09.2022, від 14.09.2022, 22.09.2022, (т.1 а.с.178-184).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо поставки оплаченого позивачем товару, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Положеннями пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Як було встановлено судом, п. 1.5. Договору передбачено, що право власності на пальне переходить до Замовника в момент передачі талонів або паливних карток Постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС, визначених Постачальником у тендерній пропозиції, тобто Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість дизельного палива за першою вимогою Замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.

Таким чином умовами Договору передбачено, що право власності на дизельне паливо у позивача (замовника) виникає до моменту фактичної передачі відповідного товару у володіння позивача в порядку, визначеному п. 5.4 Договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника на АЗС відповідача).

Як в п. 1.2 Договору, так і в специфікації (додаток № 1 до Договору) визначено, що предметом договору є дизельне паливо (талони) кількістю 226 000 літрів, а п. 5.3 Договору визначено порядок виконання зобов`язань відповідача щодо поставки шляхом передачі талонів.

Згідно з Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України № 281/171/578/155 від 20.05.2008, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики України від 20 травня 2008 року №281/171/578/155, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

З урахуванням викладеного, підписані сторонами видаткові накладні № 1281 від 01.12.2021 та № 1282 від 01.12.2021 фактично свідчать про передачу відповідачем саме талонів на дизельне паливо кількістю 226 000 літрів на суму 6 956 280,00 грн, а не про передачу відповідного товару (дизельного палива) позивачу як замовнику (покупцю).

Матеріалами справи підтверджується як фактичне отримання, так і використання позивачем талонів на дизельне паливо шляхом здійснення заправки автотранспорту на АЗС відповідача у період до 08.08.2022.

Так, підписаними сторонами актами звірки неотоварених талонів на пальне станом на 08.08.2022 підтверджується, що станом на дату укладення акту звірки позивач за Договором не отримав 51180 літрів дизельного палива на суму 1575320,40 грн, при цьому в акті звірки зазначено, що звірялась відповідна кількість літрів ДП (дизельного палива) в талонах (т.1 а.с.37, 38).

Відповідач зазначені вище обставини не заперечує у відзиві на позов.

З огляду на викладене суд вважає, що відповідно до п. 1.5 Договору позивач набув право власності на дизельне паливо кількістю 226 000 літрів на суму 6 956 280,00 грн не пізніше дати підписання видаткових накладних № 1281 та № 1282 від 01.12.2021.

Ст. 667 ЦК України передбачено, якщо право власності переходить до покупця раніше від передання товару, продавець зобов`язаний до передання зберігати товар, не допускаючи його погіршення. Необхідні для цього витрати покупець зобов`язаний відшкодувати продавцеві, якщо інше не встановлено договором.

У п. 1.6 Договору також передбачено, що з моменту переходу до замовника права власності на дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, дизельне паливо перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні у постачальника.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Цивільні права та обов`язки також можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст.11 ЦК України).

Таким чином, як з вимог закону (ст. 667 ЦК України), так і з умов Договору у відповідача виникло зобов`язання щодо зберігання дизельного палива, право власності на яке було набуте позивачем, до моменту його фактичного отримання на АЗС шляхом використання відповідних талонів для заправки автотранспорту.

Судом приймається до уваги, що сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 ЦК України).

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч. 1. ст. 936 ЦК України).

З огляду на викладене, укладений між сторонами по справі Договір має елементи договору зберігання.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 1, 2 ст. 938 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Доводи відповідача, викладені у відзиві, стосовно того, що позивачем не надано доказів, якими б підтверджувався факт приймання-передачі на зберігання дизельного пального (зокрема, акт приймання-передачі майна на зберігання), визнаються судом необґрунтованими.

Ст. 937 ЦК України, на яку посилається у відзиві відповідач, дійсно передбачає, що договір зберігання у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України (зокрема, договір, що укладається між юридичними особами), має бути укладений в письмовій формі.

Разом з тим, умова щодо зобов`язання відповідача здійснювати відповідальне безкоштовне зберігання дизельного палива, право власності на яке було набуто позивачем відповідно до умов Договору, до моменту його фактичного отримання на АЗС, міститься в п. 1.6 Договору, підписаного сторонами. Таким чином, сторонами дотримано вимоги закону щодо письмової форми договору.

З урахуванням обставин, встановлених судом, доказами перебування належного позивачу на праві власності дизельного палива на зберіганні у відповідача є видаткові накладні № 1281 від 01.12.2021 та № 1282 від 01.12.2021 та акти звірки не отоварених талонів на пальне станом на 08.08.2022.

Договором не передбачено необхідність складання сторонами інших документів (зокрема, акту приймання-передачі) в підтвердження передачі на зберігання відповідачу дизельного палива, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до умов Договору.

Посилаючись на необхідність тлумачення п. 1.6 Договору не на користь позивача, відповідач у відзиві не наводить свого тлумачення зазначеного положення Договору, натомість фактично заперечує його наявність та зміст. З огляду на обставини, які встановлені судом вище, відповідні заперечення відповідача визнаються судом необґрунтованими.

Доводи відповідача щодо відсутності у нього фізичної можливості для зберігання 226 000 літрів дизельного палива самі по собі не можуть слугувати підставами для звільнення відповідача від виконання зобов`язань, передбачених Договором.

Згідно з п. 6.3.5 Договору саме на відповідача покладено зобов`язання забезпечити достатню кількість дизельного палива на зазначених АЗС з метою своєчасного та належного виконання своїх обов`язків згідно з Договором

Умовами Договору не передбачено будь-якої індивідуалізації місця зберігання дизельного палива, яке має родові ознаки та є замінним майном. Договір також не містить умов щодо здійснення зберігання придбаного позивачем дизельного палива у певних сховищах, які б належали саме відповідачу.

Як свідчить додаток № 2 до Договору, заправка автотранспорту позивача здійснювалася на заправках, які належали не відповідачу, а були або орендовані ним, або належали підприємствам-партнерам (ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна», BVS); (т. 1 а.с.14).

При цьому, суд звертає увагу, що умовами Договору (п. 5.2, п. 5.4 та п. 5.5) передбачено поставку дизельного палива в межах певних щомісячних обсягах, а також зобов`язання відповідача замінити невикористані замовником талони або паливні картки, строк дії яких закінчився, на інші Талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України, ст. 202 ГК України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604- 609 ЦК України.

Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору.

Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.05.2020 по справі 910/9167/19.

З урахуванням того, що укладений між сторонами Договір містить як елементи договору поставки, так і елементи договору зберігання, з його змісту випливають:

- зобов`язання відповідача як постачальника здійснити поставку товару в порядку, визначеному п. 5.4 Договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника дизельним паливом на АЗС);

- зобов`язання відповідача як зберігача на вимогу позивача повернути дизельне паливо, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до п.1.5 Договору, та яке перебуває на зберіганні відповідача відповідно до п.1.6 Договору.

Відповідач вказані зобов`язання щодо повернення зі зберігання 51180 літрів дизельного палива виконані не були. Відповідна вимога позивача про повернення, викладена у листі від 05.05.2022 № 147, у претензії вих. № 276 від 15.08.2022, а також в претензії № 283 від 17.08.2022, які були вручені відповідачу, задоволена відповідачем не була, що відповідачем не заперечується.

У відзиві на позов та додаткових поясненнях відповідач вказує, що позивач вибрав неправильний спосіб захисту порушених прав у вигляді усунення перешкод у користуванні/розпорядженні майном, який застосовується у випадках відсутності між позивачем і відповідачем договірних відносин; негаторний позов не може бути пред`явлений якщо сторони знаходяться у зобов`язальних відносинах; позов про усунення перешкод у користуванні/розпорядженні майном може бути поданий тільки щодо індивідуально-визначеного майна; дизельне пальне не є таким майном.

Щодо цих тверджень відповідача суд зазначає наступне.

Суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 924/1473/15, та у п. 52 постанови Верховного Суду від 17.03.2020 у справі № 917/353/19 про те, що суд самостійно здійснює правову кваліфікацію спірних правовідносин і застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

З викладеного вбачається, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, як помилково вважали суди попередніх інстанцій у цій справі.

При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).»

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Велика палата Верховного Суду у постанові у справі № 662/397/15-ц вказала, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із установлених фактів, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню, є складовою класичного принципу jura novit curia. ВП ВС наголосила, що незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові. Адже згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Натомість відмова у задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог є перешкодою в доступі до правосуддя, а відтак порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.55, 124 Конституції. Отже, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи

У цьому позові позивач заявив матеріально-правову вимогу до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення (предмет позову), - зобов`язати відповідача повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору № 88 від 18.11.2021 року у обсязі 51 180 л дизельного пального на загальну суму 1 575 320,40 грн з ПДВ.

У позові вказані обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (підстави позову) невиконання відповідачем умов договору щодо поставки оплаченого позивачем товару та повернення із зберігання залишків товару, що не були передані позивачу.

Суд приймає до уваги, що предметом Договору є дизельне паливо, яке відноситься до речей, що визначаються родовими ознаками.

Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною (ч. 2 ст. 186 ЦК України).

З урахуванням викладеного, визначений ч. 1 ст. 949 ЦК України обов`язок відповідача повернути поклажодавцеві (позивачу) відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості не ставиться в залежність від фактичної наявності у нього речі, яка є замінною.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Як ефективний необхідно розуміти такий спосіб, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Положення частини 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з ч.5 ст.226 ГК України у разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Зазначений спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) застосовується в зобов`язальних правовідносинах у випадках, коли особа зобов`язана вчинити певні дії щодо позивача, але відмовляється від виконання цього обов`язку чи уникає його.

Оскільки судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення зі зберігання майна, право власності на яке було набуте позивачем відповідно до умов Договору, обраний позивачем у спірних зобов`язально-правових відносинах спосіб захисту (примусове виконання обов`язку в натурі) відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача, який забезпечує реальне його поновлення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про зобов`язання відповідача повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні згідно Договору № 88 від 18.11.2021 року у обсязі 51 180 л дизельного пального на загальну суму 1 575 320,40 грн з ПДВ, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі на сплату судового збору.

Відповідно до статті 129 ГПК України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд встановив, що за подання цього позову позивач сплатив 23629,81 грн судового збору за платіжним дорученням № 941 від 28.09.2022р. (т.1 а.с.8). Факт надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 30.09.2022 (т.1 а.с.80).

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача повністю.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Надежда 1988" (вул. Зіньківська, буд. 19-Б, м. Полтава, Полтавська область, 36009, ідентифікаційний код 43895048) повернути Комунальному підприємству "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (вул. Коцюбинського, буд. 7, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 22548359) 51180 літрів дизельного пального на загальну суму 1575320,40 грн з ПДВ.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Надежда 1988" (вул. Зіньківська, буд. 19-Б, м. Полтава, Полтавська область, 36009, ідентифікаційний код 43895048) на користь Комунального підприємства "Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради" (вул. Коцюбинського, буд. 7, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 22548359) 23629 грн 81 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 22.03.2023.

Суддя Т. М. Безрук