РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.03.2023Справа № 910/12832/22
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант ЛТД" про стягнення 99 346,52 грн., без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2022 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 99 346,52 грн. заборгованості за поставлений товар та виконані роботи на підставі ст. ст. 628, 712, 837, 838, 846, 853 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін від сторін у встановлений законом строк не надано.

Відповідач відзив на позов не подав, про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

01.02.2023 року відповідачем через канцелярію суду подано заяву про введення суду в оману щодо фактичних обставин справи, в якій зазначає, що 05.10.2020 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/7164/20 відмовлено повністю у задоволенні позову. Позов у справі № 910/7164/20 є аналогічним, має ті самі предмет спору, предмет доказування та обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва у вищезазначеній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи (№910/12832/22), у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

30.01.2023 року позивачем через канцелярію суду подано клопотання про витребування доказів, а саме: оригіналу податкових декларацій з податку на додану вартість з додатками 5 за жовтень та листопад 2019 року, які подані ТОВ «Амарант».

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Проте, вищезазначене клопотання подане позивачем з порушенням строку зазначеного в ч. 2, 3 ст. 80 ГПК України та без обгрунтування неможливості його подання у встановлений строк. Крім того, позивачем всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 81 ГПК України не зазначено заходів, яких він вжив для отримання саме цих доказів, які зазначені в клопотанні, самостійно та не надано суду доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів, а тому клопотання позивача про витребування доказів судом залишено без задоволення.

28.02.2023 року представником відповідача через канцелярію суду надано відповідь на заяву про введення суду в оману щодо фактичних обставин справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом даного позову є вимога позивача про стягнення заборгованості за договором №31/01/19 від 31.01.2019 року за поставлений товар в сумі 44 226,52 грн. за видатковою накладною від 31.10.2019 року № 15766 на суму 51 635,98 грн. та виконані роботи в сумі 55 120,00 грн. за актом надання послуг від 31.10.2019 № 15767, загальною сумою 99 346,52 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він здійснив виготовлення, поставку дверного полотна, укомплектованого необхідною фурнітурою, у кількості обумовленій сторонами - 104 шт. на загальну суму 1 063 916,78 грн. з урахуванням ПДВ на підставі видаткової накладної від 31.10.2019 року № 15767. Додатково до вказаного договору на підставі видаткової накладної від 31.10.2019 року № 15766 позивач поставив відповідачу дверні плотна на суму 51 635,98 грн. В рахунок оплати дверних полотен відповідач перерахував позивачу грошові кошти на загальну суму 1 071 326,24 грн., з яких 1 063 916,78 грн. - це оплата дверних полотен за видатковою накладною від 31.10.2019 року № 15767, а решта 7 409,46 грн. (1 071 326,24 грн.- 1 063 916,78 = 7 409,46 грн.) - це часткова оплата товару за видатковою накладною від 31.10.2019 року № 15766 на суму 51 635,98 грн., заборгованість за якою складає 44 226,52 грн. і яку просить позивач стягнути з відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача 55 120 грн. вартості робіт, доставки і монтажу дверних полотен з фурнітурою за актом надання послуг від 31.10.2019 № 15767.

Судом встановлено, що 31.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Амарант ЛТД" (замовник) укладено договір підряду № 31/01/19 (далі - договір), за умовами якого підрядник зобов`язується за завданням замовника виготовити і поставити (доставити) замовнику меблі, атакож здійснити роботу щодо монтажу поставлених меблів (далі - товар) на об`єкті замовника. (п. 1.1 договору).

Пунктом 3.1. договору погоджено, що ціна договору ставить 1 119 036,78 грн. та складається з 1 063 916,78 грн. вартості дверних полотен з фурнітурою (без монтажу) та 55 120 грн. вартості робіт, доставки і монтажу дверних полотен з фурнітурою.

Відповідно до п. 7.1. договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками обох сторін, скріплення печатками сторонами і діє до 31 грудня 2019 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 837, 843 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Приписами частини 4 статті 75 Господарського кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 року у справі № 910/7164/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амарант ЛТД" про стягнення 99 346,52 грн., що залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 року відмовлено в задоволенні позову. Ухвалою Верховного Суду від 16.03.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГТ Плюс" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 і рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2020 у справі № 910/7164/20.

В обґрунтовання позовних вимог позивач посилається на видаткові накладні від 31.10.2019 № 15767 на суму 1 063 916,78 грн. та від 31.10.2019 № 15766 на суму 51 635,98 грн., а також на акт надання послуг від 31.10.2019 № 15767 на суму 55 120 грн.

Проте, вищевказаним судовим рішенням було встановлено, що подані позивачем видаткові накладні від 31.10.2019 № 15767 на суму 1 063 916,78 грн. та від 31.10.2019 № 15766 на суму 51 635,98 грн., а також акт надання послуг від 31.10.2019 № 15767 з монтажу товару не підписані зі сторони відповідача та не скріплені відбитком печатки останнього, відтак не можуть слугувати належними та допустимими доказами поставки товару та монтажу останнього на користь відповідача.

Також, позивачем у якості доказів надання послуг за договором до матеріалів справи надано зареєстровані та надіслані відповідачу, затвердженні останнім, податкові накладні.

Самі лише податкові накладні та декларації не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2020 року у справі № 910/14900/19.

Отже, надані податкові накладні не є належними та достатніми доказами надання послуг.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, а тому в позові про стягнення з відповідача 99 346,52 грн. заборгованості слід відмовити.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Суддя С.О. Чебикіна