УХВАЛА

м. Київ

23.03.2023Справа № 910/4322/23

Суддя Привалов А.І., розглянувши

позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОПРОД"

про стягнення 207 600,00 грн.

УСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОПРОД" про стягнення 207 600,00 грн

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором №435/ВЗЗ-2022 від 18.08.2022 в частині порушення строків поставки обумовленого вказаним договором товару, у зв`язку з чим відповідачу за прострочення виконання зобов`язань нарахована пеня у загальній сумі 123 600,00 грн та штраф - 84 000,00 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд до Господарського суду Полтавської області з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" закріплено, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно з відомостями, розміщеними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОПРОД" є: 36008, м. Полтава, провул. Кустарний, буд.10, кв. 103.

Як вбачається зі змісту ст. 27 ГПК України, дана норма є імперативною та не передбачає право осіб, які звертаються до господарського суду, змінювати територіальну юрисдикцію господарських справ на власний розсуд.

З позовної заяви слідує, що позивач, звертаючись з даним позовом до Господарського суду міста Києва, посилається на положення ч. 5 ст. 29 ГПК України.

З приводу підсудності позовної вимоги про стягнення штрафних санкцій за порушення відповідачем виконання зобов`язань за договором поставки судом враховується, що право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Так, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. ч. 1, 5 ст. 29 ГПК України).

Правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому, слід зазначити, що виконання договірного зобов`язання - це вчинення боржником на користь кредитора або третьої особи певних дій, що становлять предмет виконання договірного зобов`язання. Правила визначення місця виконання зобов`язання встановлені ст. 532 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:

1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна;

2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові;

3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання;

4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання;

5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з позовної заяви, позивач визначив предметом позову матеріально-правову вимогу про стягнення штрафних санкцій у загальній сумі 207 600,00 грн за Договором №435/ВЗЗ-2022 від 18.08.2022, а підставою - порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договору щодо строків передачі товару.

Таким чином, предметом позову у даному спорі визначено саме стягнення коштів, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору №435/ВЗЗ-2022 від 18.08.2022.

Зі змісту позовної заяви слідує, що спір про стягнення штрафних санкцій безпосередньо не пов`язаний з місцем виконання договору поставки, оскільки предметом спору є вимога про стягнення штрафних санкцій, тоді як, умовами договору не визначено конкретного місяця виконання зобов`язання відповідача по сплаті штрафних санкцій, а тому таке зобов`язання не є таким, яке належить через його особливість виконувати тільки в певному місці.

При цьому, на дату звернення з даною позовною заяви зобов`язання відповідача щодо передачі товару виконані у місці, визначеному умовами Договору №435/ВЗЗ-2022 від 18.08.2022.

Отже, спірні правовідносини не мають особливостей щодо виконання зобов`язань в чітко визначеному місці, а умови укладеного між сторонами Договору №435/ВЗЗ-2022 від 18.08.2022 не містять жодних вимог щодо місця виконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті штрафних санкцій, нарахованих за порушення останнім зобов`язань за договором.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що дана позовна заява подана з порушенням приписів ст. 27 ГПК України та не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду міста Києва, а матеріали позовної заяви підлягають передачі на розгляд до Господарського суду Полтавської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 ГПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Спори між судами щодо підсудності не допускаються. (ч. 6 ст. 31 ГПК України).

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ч. 7 ст. 31 ГПК України).

Суд звертає увагу також на те, що ст. 279 ГПК України передбачено скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи у випадку прийняття такого рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Враховуючи викладене, передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

Окрім того, суд зазначає, що згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 року (заява № 7360/76), висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Судом також враховано правову позицію, наведену в постанові Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2022 у справі № 910/2464/22.

Враховуючи викладене, матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОПРОД" про стягнення штрафних санкцій у загальній сумі 207 600,00 грн підлягають передачі на розгляд Господарського суду Полтавської області за встановленою підсудністю.

Керуючись ст. 27, 31, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до Товариства з обмеженою відповідальністю "МОНОПРОД" про стягнення штрафних санкцій у загальній сумі 207 600,00 грн з доданими до неї матеріалами передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Полтавської області (36000, м. Полтава, вул. Зигіна, 1).

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею - 22.03.2023 та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.І. Привалов