ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2023 Справа № 914/252/23

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс, м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства Агрофірма Маяк, с. Старий Яричів

про стягнення 86 890, 33 грн

Суддя Галамай О.З.

Секретар судового засідання Бараняк Н.Я.

За участю представників:

від позивача (в режимі відеоконференції): Грищенко О.М. - представник;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Ніко-Тайс до Приватного підприємства Агрофірма Маяк про стягнення 86 890, 33 грн.

Хід розгляду справи.

Ухвалою суду від 17.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 08.02.2023.

Ухвалою суду від 08.02.2023 розгляд справи відкладено на 15.03.2023.

У судовому засіданні 15.03.2023 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, хоча про час, дату та місце розгляду спору повідомлений належним чином.

Аргументи сторін.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Господарського суду Київської області від 06.08.2013 присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 2 771, 44 грн 3 % річних, 1 549, 20 грн судового збору, 2 301, 01 грн витрат на оплату послуг адвоката. Також присуджено до стягнення з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 6 107, 98 грн інфляційни втрат, 16 238, 29 грн пені.

На виконання зазначеного рішення суд видав відповідні виконавчі документи.

Оскільки рішення суду фактично виконано лише 28.12.2022, позивач за прострочення виконання грошового зобов`язання просив стягнути з відповідача на його користь 8 163, 40 грн 3% річних та 78 726, 93 грн інфляційних втрат.

У відзиві на позов відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності та у задоволенні позову відмовити.

Позивач у відповіді на відзив заперечив доводи відповідача та просив задовольнити позов.

Обставини справи.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.08.2013 у справі № 911/2317/13, яке набрало законної сили 18.08.2013, присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 2 771, 44 грн 3 % річних, 1 549, 20 грн судового збору, 2 301, 01 грн витрат на оплату послуг адвоката. Також присуджено до стягнення з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 6 107, 98 грн інфляційних втрат, 16 238,29 грн пені.

У рішенні суд встановив, що рішенням Господарського суду Львівської області від 20.07.2009 у справі № 12/98, присуджено до стягнення з ПП «Агрофірма Маяк» на користь ТОВ «Тридента-Агро» заборгованість за договором купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08 на суму 154 810, 98 грн, з яких: 98 515, 74 грн основного боргу, 35 504, 69 грн курсової різниці, 7 979, 78 грн інфляційних втрат, 1 220, 08 грн 3% річних, 6 775, 36 грн пені, 3 000, 00 грн витрат на послуги адвоката та 1 529, 95 грн державного мита та 285, 38 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зазначеним рішенням встановлено факт наявності простроченої заборгованості ПП «Агрофірма Маяк» перед ТОВ «Тридента-Агро» на суму 98 515, 74 грн та відповідно обов`язок боржника у зв`язку із простроченням грошового зобов`язання сплатити кредитору борг з урахуванням трьох процентів річних та інфляційних втрат, а також сплатити передбачені договором пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та курсову різницю.

У зв`язку із невиконанням основного зобов`язання, у тому числі за рішенням суду, ТОВ «Тридента-Агро» звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з ПП «АФ Маяк» пені, річних та інфляційних втрат. Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.03.2010 у справі № 25/49 присуджено до стягнення з ПП «Агрофірма Маяк» на користь ТОВ «Тридента-Агро» заборгованість у розмірі 25 814, 26 грн, з яких: пеня за період з 01.05.2009 по 17.02.2010 на суму 16 591, 12 грн, 3% річних за період з 01.05.2009 по 17.02.2010 на суму 2 327, 04 грн та інфляційні втрати за період з 01.05.2009 по 17.02.2010 на суму 6 896, 10 грн.

ТОВ «Тридента-Агро» 26.01.2011 уклав з ФОП Грищенком О.М. угоду про заміну кредитора у зобов`язанні від 26.01.2011 №201-ТА.

Надалі 31.01.2013 ФОП Грищенко О.М. та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (новий кредитор, позивач у цій справі) уклали угоду про заміну кредитора у зобов`язанні від 31.01.2013 № 31/01-13-1, згідно з якою первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до ПП «Агрофірма Маяк» за договором купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08 та угодою про заміну кредитора у зобов`язанні від 26.01.2011 №201-ТА.

За умовами зазначеної угоди відступлено зобов`язання на суму 28 381, 51 грн, яке складається з 16 251, 07 грн пені, 2 771, 44 грн 3% річних, 9 359, 00 грн інфляційних втрат за період з 18.02.2010 по 26.01.2011, нарахованих у зв`язку з несвоєчасною несплатою основного боргу в сумі 98 515, 74 грн за основним договором.

Також у рішенні суду від 06.08.2013 встановлено, що відповідач частковими платежами лише 27.05.2011 погасив у повному обсязі суму заборгованості за рішенням Господарського суду Львівської області від 20.07.2009 у справі № 12/98, в тому числі основний борг за договором купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08 на суму 98 515, 74 грн.

19 серпня 2013 року Господарський суд Київської області видав накази про примусове виконання зазначеного рішення на суму 22 346, 27 грн та на суму 6 621, 65 грн.

04 вересня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказів Господарського суду Київської області від 19.08.2013 (ВП № 39630424 та № 39632256).

16 грудня 2022 року органом державної виконавчої служби винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень № 39630424 та № 39632256 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У постановах зазначено, що 14.12.2022 на депозитний рахунок відповідного органу державної виконавчої служби надійшли кошти, достатні для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Згідно з випискою по особовому рахунку позивача, кошти на суму 22 346, 27 грн та на суму 6 621, 65 грн надійшли йому 28.12.2022.

Посилаючись на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за рішенням суду, позивач заявив до стягнення 8 163, 40 грн 3% річних та 78 726, 93 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість в сумі 28 967, 92 грн за період 07.08.2013-27.12.2022.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.08.2013 у справі № 911/2317/13 присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 2 771, 44 грн 3 % річних, 1 549, 20 грн судового збору, 2 301, 01 грн витрат на оплату послуг адвоката. Також присуджено до стягнення з Приватного підприємства «Агрофірма Маяк» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 6 107,98 грн інфляційних втрат, 16 238,29 грн пені.

Зазначеним рішенням також встановлено і наявність основного боргу у відповідача (ПП «Агрофірма Маяк») перед позивачем за невиконання умов договору купівлі - продажу товару на умовах відстрочення платежу від 25.03.2008 №ЗУФ-42/03/08 на суму 98 515, 74 грн та факт його погашення відповідачем ще 27.05.2011.

Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач доводить суду, що має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на присуджені до стягнення за рішенням суду суми пені, 3% річних, інфляційних витрат, судового збору та витрат на оплату послуг адвоката до фактичної сплати зазначених сум.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення стаття 625 та 509 Цивільного кодексу України регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому, із рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 Цивільного кодексу України. Рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

І лише якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Однією з підстав припинення зобов`язання, в тому числі грошового, є його виконання проведене належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Судовим рішенням у справі № 911/2317/13 встановлено факт припинення зобов`язання щодо сплати основного боргу на суму 98 515, 74 грн ще 27.05.2011.

Тому правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат припинились у зв`язку з припиненням основного зобов`язання ще до набрання рішенням законної сили.

Правову позицію щодо правомірності нарахування 3 % річних та інфляційних, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України на суму основного боргу, стягнуту судовим рішенням до її повної сплати боржником, без урахування стягнутих цим рішенням сум пені, 3 % річних, інфляційних, та судового збору висловлено Верховним Судом у постанові від 15.11.2019 у справі № 905/1753/18.

Також суд враховує і те, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на встановлену рішенням суду неустойку, 3 % річних та інфляційних втрат, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності та суперечить положенням статті 550 Цивільного кодексу про заборону нарахування процентів на неустойку.

Системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов`язок сплатити неустойку за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, тому що неустойка є одним із видів забезпечення виконання основного зобов`язання, в тому числі й грошового та не змінює його (постанова ВС від 15.11.2019, справа № 905/1753/18).

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позивача щодо виникнення самостійного грошового зобов`язання з рішення Господарського суду Київської області від 06.08.2013 у справі № 911/2317/13 як необґрунтовані та такі, що суперечать природі спірних правовідносин та не вбачає підстав для задоволення позову.

Оскільки у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю, суд не розглядає заяву відповідача про необхідність застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).

Щодо судового збору.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 20.03.2023.

Суддя Галамай О.З.