ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 Справа № 917/1233/22

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», 36039, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 7, ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда 1988», 36009, м. Полтава, вул. Зіньківська, 19Б, ,

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власником своїм майном

Секретар судового засідання Токар А.В.

Представники, згідно протоколу судового засідання:

від позивача: Кобрись О.М.

від відповідача: Батраченко В.В.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Надежда 1988» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання ТОВ «Надежда 1988» повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні відповідача згідно з договором № 81 від 15.11.2021 року в обсязі 186 260 л. дизельного пального на суму 5 733 082,80 грн. з ПДВ.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.10.2022 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

12.01.2023 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2023 р. на 10:00.

Ухвалою від 14.02.2023 р. відкладено розгляд справи на 07.03.2023 р. на 11:00. У судовому засіданні 07.03.2023р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено час складання повного рішення.

Аргументи учасників справи:

У позовній заяві КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» стверджує, що відповідач безпідставно розпоряджається майном позивача у виді паливно-мастильних матеріалів (пального) на загальну суму 5 733 082,80 грн., які йому були передані на відповідальне зберігання на договірних засадах, з огляду на що перешкоди у користуванні вказаним майном мають бути усунуті шляхом його повернення позивачу.

Відповідач у відзиві № 22 від 07.11.2022 р., вх. № 8646 від 14.11.2022 р., проти позову заперечує, посилаючись на те, що:

- через численні фінансові втрати з березня 2022 року ТОВ «Надежда 1988» не має можливості закуповувати дизельне пальне для того, щоб продовжити поставляти його покупцю, але на даний час може повернути йому кошти за те пальне, яке не змогло відпустити;

- ТОВ «Надежда 1988» не має достатньої матеріально-технічної бази для зберігання пального в обсязі, зазначеному позивачем;

- спосіб захисту порушеного права у вигляді усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном може бути застосований тільки щодо індивідуально визначеного майна та лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем договірних відносин.

Позивач у відповіді на відзив за № 390 від 14.11.2022 р. (вх. № 8676 від 14.11.2022 р.) зазначив, що у випадку повернення відповідачем коштів в сумі 5 733 082,80 грн. позивач буде змушений закупити аналогічну кількість пального по діючим на сьогодні цінам на ринку палива, що призведе до значних збитків місцевому бюджету.

Крім того, у відповіді на відзив позивач стверджує, що суд може встановити спосіб захисту, не передбачений ні договором, ні законом, якщо він ефективний, що відповідає принципу диспозитивності.

06.01.2023 року до суду надійшло заперечення ТОВ «Надежда 1988» на відповідь на відзив КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», у якому відповідач вказав, що ТОВ «Надежда 1988» не отримувало на зберігання дизельне пальне від позивача та не мало можливості здійснювати зберігання пального в обсязі 186 260 л.

Також відповідач повідомив, що підтримує свої заперечення щодо доцільності звернення до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, викладені у відзиві № 22 від 07.11.2022 р., вх. № 8646 від 14.11.2022 р.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

02.02.2023 р. до суду надішли письмові пояснення Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» за № 41 від 31.01.2023 р. (вх. № 1382).

Виклад обставин справи, встановлених судом:

15.11.2021 року між Комунальним підприємством «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Надежда 1988» було укладено договір № 81 (а.с. 22-25).

Згідно з п. 1.1. вказаного договору постачальник (ТОВ «Надежда 1988») зобов`язується у 2021 році поставити Замовнику (КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради») товар, зазначений в тендерній пропозиції, а Замовник прийняти і оплатити товар, визначений у п. 1.2. Договору. Найменування (номенклатура, асортимент) товару: Нафта і дистиляти, код за ДК 021:2015 - 09130000-9 (09134200-9 дизельне паливо (талони) 226 000 л.).

В специфікації (додаток № 1 до договору, а.с. 26) визначено предмет Договору дизельне паливо (талони або картки), кількістю 226 000 літрів, вартістю 30,78 грн. за одиницю товару з ПДВ.

Талон або паливна картка є документом встановленого Постачальником зразка та форми, одноразового використання, який посвідчує право Замовника та/або уповноваженого ним користувача на одержання певної кількості та певної марки пального на автозаправній станції (далі - АЗС), зазначеній Постачальником у тендерній пропозиції. Талон або паливна картка має певний ступінь захисту, гарантований Постачальником (п. 1.4. договору).

Пунктом 1.5. договору передбачено, що право власності на пальне переходить до Замовника в момент передачі талонів або паливних карток Постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС, визначених Постачальником у тендерній пропозиції, тобто Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість дизельного палива за першою вимогою Замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.

З моменту переходу до Замовника права власності на дизельне паливо та до моменту його фактичного отримання на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні в Постачальника (п. 1.6. Договору).

Ціна Договору становить: 6 956 280,00 грн. в т. ч. ПДВ (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 4.1 договору № 81 від 15.11.2021 р. розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після пред`явлення Постачальником рахунка на оплату товару та видаткової накладної на товар. Оплату за товар Замовник здійснює відповідно до п. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника згідно рахунків-фактур, видаткових накладних у строк, що не перевищує 20 робочих днів з моменту поставки товару. Постачання Товару може здійснюватися частинами.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити Замовнику Товар на умовах DDP (ІНКОТЕРМС 2010р.), місце поставки: Україна, м. Полтава, вул. Коцюбинського, 7 (для талонів); АЗС згідно з Додатком 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 5.4. Договору, Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити товар шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника на АЗС. Заправка автотранспорту на АЗС здійснюється на підставі талонів або паливних карток Постачальника або його партнерів, далі Талони, встановленого зразка, які є документами суворої звітності. Довіреною особою Замовника для взаємовідносин по даному Договору вважається особа пред`явник Талонів або паливних карток. Перелік АЗС, на яких буде здійснюватися заправка автотранспорту Замовника, визначений у Додатку № 2 до Договору.

Згідно з п 6.3 договору Постачальник зобов`язаний:

- забезпечити поставку товару у строки, встановлені п. 5.2. цього Договору;

- забезпечити передачу товару через АЗС Замовнику або уповноваженому ним Користувачу в наступному режимі - безперервно та цілодобово відповідно до кількості та номенклатури дизельного палива, визначеного в пред`явлених талонах або паливних картках, за винятком випадків, коли роботу АЗС припинено в наслідок технічної перерви, технічної аварії або дії форс-мажорних обставин;

- забезпечити достатню кількість дизельного палива на зазначених АЗС з метою своєчасного та належного виконання своїх обов`язків згідно з Договором;

- замінити невикористані Замовником Талони або паливні картки, строк дії яких закінчився, на інші Талони або паливні картки такого ж номіналу та кількості, строк дії яких становить не менше 3 місяців з моменту проведення заміни.

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині розрахунків до повного виконання.

19.11.2021 р. сторонами по справі була підписана видаткова накладна № 1186 (а.с. 33), в якій зазначено про передачу відповідачем як продавцем та прийняття позивачем як покупцем товару дизельного палива код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00, кількістю 226 000 літрів на суму 6 956 280,00 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 88 від 19.11.2021 р. (а.с. 32) позивачем платіжним дорученням № 297 від 19.11.2021 р. (а.с. 34) було сплачено відповідачу 6 956 280,00 грн. з посиланням на оплату за договором № 81 від 15.11.2021 р. та накладну № 1186 від 19.11.2021 р. як на підстави платежу.

Додатковою угодою № 1 від 28.12.2021 р. було продовжено строк дії договору № 81 від 15.11.2021 р. до 30.04.2022 р. (а.с. 19).

Додатковою угодою № 2 від 04.03.2022 було внесено зміни до договору № 81 від 15.11.2021 р. та збільшено суму договору на 1 391 235,00 грн. (а.с. 16).

20 .04.2022 року сторони уклали додаткову угоду № 3 до договору № 81 від 15.11.2021 р. (а.с. 12), якою зменшили суму договору на 1 391 235,00 грн.

Позивач вказує, що відповідач в порушення умов договору не в повному обсязі поставив Комунальному підприємству «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» дизельне пальне на підставі переданих талонів, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання ТОВ «Надежда 1988» повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні відповідача згідно з договором № 81 від 15.11.2021 року в обсязі 186 260 л дизельного пального на суму 5 733 082,80 грн. з ПДВ.

Перелік доказів, якими позивач за первісним позовом обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір № 81 від 15.11.2021 р. та додаткові угоди до нього, видаткова накладна № 1186 від 19.11.2021 р., рахунок на оплату № 88 від 19.11.2021 р., платіжне доручення № 297 від 19.11.2021 р., лист № 76 від 04.08.2022 р., акт звірки не отоварених (не використаних) талонів на пальне, доповідні записки та акти про відмову від виконання умов договору № 81 від 15.11.2021 р. за період з 22.08.2022 р. по 26.08.2022 р., заява про вчинення кримінального правопорушення № 287 від 18.08.2022 р., витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0001700 та ін.

Докази відповідача в спростування вимог ТОВ «Джерман Тулз Інспекшен»: тендерна документація на проведення відкритих торгів щодо закупівлі Нафта і дистиляти, код за ДК 021:2015 - 09130000-9 (09134200-9 дизельне паливо), довідка № 348/4 від 07.10.2021 р. про наявність обладнання, матеріально-технічної бази та технологій та ін.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Як було встановлено судом, п. 1.5. договору № 81 від 15.11.2021 р. передбачено, що право власності на пальне переходить до Замовника в момент передачі талонів або паливних карток Постачальником і може бути реалізоване в будь-який момент на АЗС, визначених Постачальником у тендерній пропозиції, тобто Постачальник зобов`язується забезпечити наявність та передати визначену кількість дизельного палива за першою вимогою Замовника по факту пред`явлення ним талону або паливної картки на певній АЗС.

Таким чином, умовами договору передбачено, що право власності на дизельне паливо у позивача (замовника) виникає до моменту фактичної передачі відповідного товару у володіння позивача в порядку, визначеному п. 5.4 Договору (шляхом здійснення заправки автотранспорту Замовника на АЗС відповідача).

Об`єктом договору № 81 від 15.11.2021 р. є дизельне паливо (талони) кількістю 226 000 літрів.

Як вказано вище, 19.11.2021 р. сторонами була підписана видаткова накладна № 1186, в якій зазначено про передачу відповідачем як продавцем та прийняття позивачем як покупцем товару дизельного палива код УКТ ЗЕД 2710 19 43 00, кількістю 226 000 літрів на суму 6 956 280,00 грн.

На підставі виставленого відповідачем рахунку на оплату № 88 від 19.11.2021 р. позивачем платіжним дорученням № 297 від 19.11.2021 р. було сплачено відповідачу 6 956 280,00 грн. з посиланням на оплату за договором № 81 від 15.11.2021 р. та накладну № 1186 від 19.11.2021 р. як на підстави платежу.

Таким чином, позивач як замовник (покупець) в повному обсязі здійснив розрахунок за товар (дизельне паливо) кількістю 226 000 літрів відповідно до умов договору.

Листом № 76 від 04.08.2022 р. (а.с. 10-11) відповідач повідомив позивача про те, що з 00 год. 00 хв. 08 серпня 2022 року паливні талони, які були поставлені позивачу на виконання умов договору № 81 від 15.11.2021 р., не будуть отоварюватися через істотну зміну обставин, які Постачальник не міг передбачити на момент участі у тендері та укладенні договору та на які Постачальник не може вплинути.

Згідно з актом звірки не отоварених (не використаних) талонів на пальне (а.с. 39) станом на 08.08.2022 р. відповідачем не отоварено талонів по Договору № 81 від 15.11.2021 р. на 186 260 літрів дизельного пального на суму 5 733 082,80 грн. з ПДВ. Зазначений акт підписаний головними бухгалтерами позивача та відповідача та засвідчений відповідними печатками підприємств.

Відповідач у відзиві на позов визнає, що за договором № 81 від 15.11.2021 р. він не передав позивачу дизельне паливо на суму 5 733 082,80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Водночас, позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою було обрано спосіб захисту своїх прав у вигляді усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання ТОВ «Надежда 1988» повернути пальне, яке знаходиться на відповідальному безкоштовному зберіганні відповідача згідно з договором № 81 від 15.11.2021 року в обсязі 186 260 л дизельного пального на суму 5 733 082,80 грн. з ПДВ.

Відповідно до частини першої статті 386 Цивільного Кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Захист права власності це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.

Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові та зобов`язально-правові засоби захисту права власності.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного Кодексу України) і цей спосіб захисту може бути реалізовано шляхом подання негаторного позову, що є позовом власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

У розумінні приписів статті 391 Цивільного кодексу України право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Негаторний позов (ст.391 ЦК України) - це класичний вид речових позовів, який пред"являється, якщо між сторонами спору існують абсолютні (речові) відносини, тоюто, між сторнами відсутні будь-які договори чи недоговірні зобов"язання; за своєю суттю це вимога власника, який володіє річчю, про усунення перешкод у здійсненні користування і розпорядження нею. Власник, який звертається за захистом, зберігає майно у своєму володінні та вимагає від відповідача припинити протиправні дії щодо свогомайна, які не пов"язані з порушенням володіння.

Тобто, звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 924/1220/17). Суд надає захист позивачу у формі припинення дій, що порушують право, або відновлення становища, що існувало до порушення права. Позивач самостійно визначає спосіб, у який він вбачає можливим усунути зазначені порушення.

Однією з умов застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в разі наявності таких відносин здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів (аналогічний за змістом правовий висновок наведено, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований в усталеній практиці Верховного Суду (постанов а ВП ВС від 06.04.2021р. №910/10011/19 і ін.).

Судом встановлено, що між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий договір. Неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору стало матеріальною підставою даного позову.

При цьому, як уже зазначено судом вище, в силу приписів наведених вище статей Цивільного кодексу України та правових позицій Верховного Суду, які є релевантними до спірних правовідносин та застосовуються судом при вирішенні даної справи в силу положень ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального Кодексу України, однією з умов негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в разі наявності таких відносин здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні належним йому майном, яке за умовами укладеного між сторонами договору має знаходитися на відповідальному зберіганні відповідача.

Викладене дає підстави суду для висновку про неправильне обрання позивачем способу захисту порушеного ним права, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Твердження позивача щодо можливості встановлення судом способу захисту, який не передбачений ні договором, ні законом, якщо він ефективний, судом відхиляється з огляду на наступне:

В обґрунтування зазначених тверджень КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16.

Однак, п. 5.5 та 5.6 цієї постанови спростовують наведені вище твердження позивача, оскільки зазначають протилежне, а саме: під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту земельних прав наведено в частині третій статті 152 ЗК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним частиною третьою статті 152 ЗК України, або ж іншим способом, який передбачено законом.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Визначення судом іншого способу захисту права позивача практично нівелює закріплений законодавцем у статті 14 ГПК України принцип диспозитивності господарського судочинства, за яким кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. За цим принципом саме позивачу належить право визначати предмет спору та спосіб захисту порушеного права, тоді як суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати предмет позову. Тобто право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог.

Дані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23.02.2023 р. у справі № 906/1/21, що відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України мають враховуватись судами при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» у даній справі задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку та строки, встановлені ГПК України (ст.ст.256,257 ГПК України).

Повне рішення складено 15.03.2023 р.

Суддя О.С. Мацко