ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 916/1866/22
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області

на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022

по справі №916/1866/22

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до відповідача Головного управління Національної поліції в Одеській області

про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21600, 00 грн.

суддя суду першої інстанції Желєзна С.П.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області.

Повний текст рішення складено та підписано 08.11.2022

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту - МТСБУ) звернулось до господарського суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі по тексту Управління) про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 21 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом переходу до позивача на підставі статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права вимоги до сплати страхового відшкодування, виплаченого на користь третьої особи.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.11.2022 позов задоволено.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 21600,00 грн., судовий збір у розмір 2481,00 грн.

Обґрунтування рішення суду.

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що 07.04.2018 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Управління, яким керував ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який пізніше помер у лікарні. На виконання положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ було здійснено регламенту виплату на користь ОСОБА_3 , яка понесла витрати на поховання ОСОБА_2 та на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 21 600,00 грн.

Господарським судом встановлено, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , належить Управлінню, що підтверджується відомостями з інформаційної довідки з системи НПУ та із постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2019.

У зв`язку з чим, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Управління має відшкодувати виплачену МТСБУ регламентну виплату у розмірі 21 600,00 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги по справі №916/1866/22 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до Головного управління Національної поліції в Одеській області; відкрити апеляційне провадження по справі №916/1866/22 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до Головного управління Національної поліції в Одеській області; скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022 по справі №916/1866/22 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до Головного управління Національної поліції в Одеській області та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі; судові витрати у вигляді судового збору стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги:

Скаржник зазначає, що постановою про закриття провадження від 30.08.2019 по справі №0000018 відомості про яке внесені до ЄРДР 07.04.2018 та яка наявна в матеріалах справи встановлено, що:

«чинником настання аварійної обстановки є власні необережні дії пішоходів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що виразились в порушенні ними п.п. 4.4, 4.14 (а, д) Правил дорожнього руху України, які перебувають в причинно- наслідковому зв`язку із розглянутою подією ДТП, оскільки, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, в темний час доби, на неосвітленій ділянці, вони здійснювали рух проїзній частині автодороги.»

Отже, постановою слідчого ЄРДР №0000018 встановлено що виникненню шкоди сприяла груба необережність позивача або порушення ним ПДР, що виразилась здійсненні потерпілим руху по проїжджій частині автодороги в темну пору доби в стані алкогольного сп`яніння.

ГУНП в Одеській області чітко доведено вину потерпілого у вчиненні ДТП та відповідно до правової позиції Верховного суду викладеної в постанові від 19 травня 2022 року справа №201/8818/19 підстави для відшкодування матеріальної шкоди відсутні.

По друге МТСБУ не є потерпілою особою, а отже застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного суду від 21.04.2021 року по справі 450/4163/18 не є можливим.

Також МТСБУ не є ані представником потерпілого за довіреністю, ані родичом, ані іншою особою що має право на стягнення шкоди у відповідності до норм законодавства на які наявні посилання.

Скаржник зазначає, що ГУНП в Одеській області вчинено всі дії щодо страхування автомобіля ВАЗ (номерний знак НОМЕР_1 ) не зважаючи на невиконання страхувальником своїх обов`язків.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Філінюка І.Г., суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2022.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/1866/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 доручено господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/1866/22 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022 по справі №916/1866/22 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

19.12.2022 матеріали справи №916/1866/22 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.12.2022 у задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Одеській області про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022 по справі №916/1866/22 відмовлено.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022 по справі №916/1866/22 - залишено без руху.

Встановлено Головному управлінню Національної поліції в Одеській області строк для надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 3 405, 00 грн. та листа опису вкладення про направлення апеляційної скарги з додатками на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України з зазначенням номеру поштового відправлення - протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

28.12.2022 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання від Головного управління Національної поліції в Одеській області про усунення недоліків, до якого було додано платіжне доручення №63970 від 23.12.2022 та лист опису вкладення про направлення апеляційної скарги з додатками.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.12.2022 відкрито апеляційне провадження у справі № 916/1866/22 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022.

Визначено розгляд апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022 у справі № 916/1866/22 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлено Моторному (транспортному) страховому бюро України строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, відзив має надійти до Південно західного апеляційного господарського суду не пізніше десятого дня з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з урахуванням строків поштового перебігу.

18.01.2023 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог статті 282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

07.04.2018 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Управління, яким керував ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який рухався у попутному напрямку, що підтверджується інформаційною довідкою з системи НПУ.

12.04.2018 Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Відповідно до даних довідки про причини смерті, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 помер в результаті отриманих травм.

30.08.2019 старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспортну СУ ГУНПУ в Одеській області Омельченко З.В. у кримінальному провадженні №0000018, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.04.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

З постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2019 вбачається, що слідчим було допитано свідків та враховано висновки експертних досліджень, згідно яких в діях водія ОСОБА_1 не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходились в причинному зв`язку із настанням події дорожньо-транспортної пригоди та тяжкими наслідками.

29.04.2020 до МТСБУ надійшло повідомлення, направлене ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_3 , згідно якого позивач був повідомлений про настання дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої ОСОБА_2 помер.

Крім того, 28.04.2020 до МТСБУ надійшла заява про виплату страхового відшкодування, згідно якої ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 , просив здійснити регламентну виплату, пов`язану із витратами на поховання, виготовлення і спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 21 000,00 грн. При цьому, на підтвердження понесення витрат на поховання та спорудження пам`ятника МТСБУ були надані відповідні докази.

06.07.2021 МТСБУ було видано наказ №3.1/4119 про здійснення регламентних виплат у розмірі 21 000,00 грн. на рахунок, вказаний у заяві про виплату страхового відшкодування. При прийнятті наказу МТСБУ посилалось на довідку №1 від 06.07.2021 про розмір страхового відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, складену позивачем.

07.06.2021 МТСБУ було перераховано на рахунок, вказаний у заяві про виплату страхового відшкодування, регламентну виплату у розмірі 21 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1032299.

Позиція Південно західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За загальними правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Так, приписами ч. 2 статті 1187 ЦК України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Положеннями статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи 07.04.2018 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Управління, яким керував ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який пізніше помер у лікарні.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону, потерпілим - юридичним особам - страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно з ч. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

На виконання положень Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ було здійснено регламенту виплату на користь ОСОБА_3 , яка понесла витрати на поховання ОСОБА_2 та на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 21 600,00 грн.

У ч. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регламентовано, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат "Зелена картка", виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством. Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а" - "д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ. Відповідно до п.1.6 ст.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Господарським судом під час розгляду даної справи було встановлено, що автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , належить Управлінню, що підтверджується відомостями з інформаційної довідки з системи НПУ та із постанови про закриття кримінального провадження від 30.08.2019р.

Як зазначалось вище по тексту рішення, нормою ч. 1 ст .1172 ЦК України закріплено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Враховуючи положення ст. 1187 ЦК України, якою визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, господарський суд доходить висновку, що Управління, яке посилається на відсутність вини водія у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, має надати суду докази на підтвердження настання пригоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять докази, які можуть свідчити про настання ДТП внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Водночас, згідно висновку експерта №282-А від 08.05.2019, на який є посилання по тексту протоколу про закриття кримінального провадження, у діях водія вбачається невідповідність вимогам п. 12.6 Правил дорожнього руху України, який визначає швидкість руху автомобіля поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що незважаючи на закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, Управління має відшкодувати виплачену МТСБУ регламентну виплату у розмірі 21 600,00 грн.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги, що непереборною силою або умислом є той факт, що причиною ДТП стала груба необережність ОСОБА_2 та порушення ним ПДР що виразилась в здійсненні потерпілим руху по проїжджій частині автодороги в темну пору доби в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до наступного.

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року № 14-463цс18 (справа № 210/5258/16-ц) та постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа № 336/3665/16-ц).

Відповідно до частини другої статті 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Судова колегія зазначає, що обставини, щодо спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

У даній встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала від дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Управління, яким керував ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , вина та протиправність дій ОСОБА_1 відсутні, а смерті потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, сприяла його власна груба необережність.

При цьому обставин непереборної силі або умислу потерпілого колегія суддів не встановили.

Крім того, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

У цих висновках колегія суддів звертається до сталої правової позиції Верховного Суду в питанні умов для покладення відповідальності з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, стаття 1188 ЦК України), що неодноразово викладалась, зокрема, в постановах від 05.06.2019 у справі № 461/8496/15-ц (провадження № 14-154цс19), від 21.04.2021 у справі №450/4163/18 (провадження № 61-69св21), від 22.04.2021 у справі № 742/1378/18 (провадження № 61-5113св19), від 20.05.2021 у справі № 501/2015/16-ц (провадження № 61-7795св20) тощо.

Судовою колегією не приймаються доводи апеляційної скарги, що ГУНП в Одеській області на той час не було надано страховою компанією послуг зі страхування, а також що МТСБУ не є ані представником потерпілого за довіреністю, ані родичом, ані іншою особою що має право на стягнення шкоди, оскільки як зауважила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №910/17324/19, що для цілей регресного позову МТСБУ приписи статті 38 Закону № 1961-IV застосовуються у поєднанні з відповідними приписами статті 41 цього Закону. Так, припис підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV кореспондує припису підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, а припис підпункту 38.2.3 пункту 38.2 статті 38 - припису підпункту «б» пункту 41.1 статті 41 цього Закону.

Суб`єкт, до якого МТСБУ може заявити регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV, є чітко визначеним. Коли МТСБУ виплатило відшкодування через те, що шкоду заподіяв транспортний засіб, власник (водій) якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (тобто, коли зробило виплату на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV), воно набуває право на регресний позов на підставі підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону № 1961-IV до власника чи водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, бо саме він відповідальний за невиконання обов`язку зі страхування своєї цивільно-правової відповідальності. Можливість застосування цієї підстави для регресного позову до страховика у ситуації, коли після виплати відшкодування з`ясувалося, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП застрахована, не передбачена.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно заяви про коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди в зв`язку з смертю потерпілого єдиною такою особою є ОСОБА_3 (Потерпіла). Позивач здійснив виплату страхового відшкодування Представнику Потерпілої у розмірі: 21 600 (двадцять одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022 за результатами її апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області - залишенню без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 129 ГПК України покладаються на Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 01.11.2022 у справі № 916/1866/22 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття, згідно статті 284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення згідно положень ст.ст.287,288 ГПК України.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя А.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир