ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 911/931/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Картере В.І. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:

ОСОБА_1 : Некрасов О.С.,

ТОВ "Укрвторенергоресурс": Криницька Н.В., Чабан Д.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвторенергоресурс"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 (колегія суддів у складі: Пантелієнко В.О. - головуючий, Гарник Л.Л., Сотніков С.В.)

та ухвалу Господарського суду Київської області від 26.07.2022 (суддя Наріжний С.Ю.)

у справі №911/931/22

за заявою ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвторенергоресурс"

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст заяви

1. ОСОБА_1 (далі - Кредитор) звернувся до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвторенергоресурс" (далі - Боржник).

2. Заява мотивована невиконанням Боржником зобов`язань із повернення грошових коштів у загальній сумі 1035336,30 грн, які виникли на підставі договору №01-2017 про безвідсоткову поворотну позику від 25.05.2017 та договору №02-2017 про безвідсоткову фінансову позику від 13.10.2017.

Стислий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3. Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.07.2022, яка залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022, відкрито провадження у справі за заявою Кредитора про банкрутство Боржника, визнано грошові вимоги Кредитора до Боржника в сумі 995940,80 грн, введено процедуру розпорядження майном Боржника.

4. Судові рішення мотивовані тим, що з огляду на надані Кредитором докази заявлені ним вимоги є обґрунтованими та документально підтвердженими в сумі 20940,80 грн за договором №01-2017 та в сумі 975000,00 грн за договором №02-2017. При цьому суди врахували відсутність спору про відповідне право та відсутність забезпечення заставою вимог Кредитора.

Стислий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

5. Боржник подав касаційну скаргу від 09.01.2023, підписану адвокатом Криницькою Н.В., повноваження якої підтверджені ордером на надання правничої (правової) допомоги від 27.12.2022, виданим Адвокатським об`єднанням "Новіков і Партнери" на підставі договору №08/09-22 від 08.09.2022. Ухвалою Верховного Суду від 12.01.2023 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

6. У подальшому Боржник подав касаційну скаргу від 13.01.2023, підписану адвокатом Тімашовим А.С., повноваження якого підтверджені ордером на надання правничої (правової) допомоги від 13.01.2023, виданим Адвокатським об`єднанням "Тімашова Андрія" на підставі договору №б/н від 13.01.2022. Ухвалою Верховного Суду від 30.01.2023 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

7. 02.02.2023 до Верховного Суду надійшов супровідний лист Боржника (за підписом адвоката Тімашова А.С.) про долучення до матеріалів справи листа Боржника №01-01/23-01 від 01.01.2023 до Адвокатського об`єднання "Новіков та партнери" щодо розірвання договору про надання юридичної допомоги №08/09-22 від 08.09.2022 та доказів його направлення - опису вкладення до цінного листа від 01.02.2023, накладної №509 від 01.02.2023 та фіскального чеку від 01.02.2023.

8. 15.02.2023 до Верховного Суду надійшли пояснення Боржника щодо наявності у АО "Новіков і Партнери" повноважень на представництво інтересів Боржника у судах України за підписом адвоката Криницької Н.В.), в якому зазначено про те, що пунктом 7.3 договору №08/09-22 передбачена відмова замовника від договору в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного повідомлення виконавцю за 20 календарних днів до бажаної дати припинення договору. У листі наголошено, зокрема, що вказаний лист датований 01.01.2023, але направлений на адресу АО "Новіков і Партнери" лише 01.02.2023, до того ж містить посилання на протокол загальних зборів учасників Боржника від 13.01.2023, щодо проведення яких Боржник заперечує, посилаючись на телефонну розмову з одним з учасників Боржника.

9. Дослідивши надані до матеріалів справи докази на підтвердження повноважень представників Боржника, Верховний Суд відхиляє аргументи про підписання касаційних скарг від імені Боржника неуповноваженими особами, зокрема, враховуючи умови договору №08/09-22 від 08.09.2022, суперечливий зміст листа №01-01/23-01, що містить посилання на протокол загальних зборів від 13.01.2022, які не могли бути проведені станом на 01.01.2023 (дата листа), обставини направлення цього листа АО "Новіков і Партнери" лише 01.02.2023 та, водночас, відсутність доказів на спростування обставин укладення договору від 13.01.2013 між АО "Тімашова Андрія" та Боржником, адже посилання на телефонну розмову з одним з учасників боржника таким доказом визнано бути не може.

10. Разом з тим, Верховний Суд не вбачає правових підстав для закриття касаційного провадження за вказаними касаційними скаргами Боржника, оскільки він у встановленому законом порядку не скористався своїм правом на відмову (від цих касаційних скарг, або однією з них), передбаченим частиною 4 статті 298 Господарського процесуального кодексу України. У зв`язку з наведеним касаційні скарги підлягають розгляду по суті.

11. У касаційній скарзі від 09.01.2023 Боржник просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

12. Касаційна скарга мотивована наявністю підстав оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287, пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

13. Боржник вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 19.08.2020 у справі №910/2522/20, від 10.02.2021 у справі №910/1678/20, від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, від 03.09.2020 у справі №910/4658/20, від 16.09.2020 у справі №911/593/20, щодо застосування статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) стосовно відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство у випадку, коли вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право. При цьому Боржник посилається на залишення судом поза увагою обставин підписання від його імені неуповноваженою особою додаткової угоди №1 до договору №02-2017 про зміну строку повернення позики.

14. Боржник зазначає про неврахування апеляційним господарським судом правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 20.04.2021 у справі №905/411/17, щодо застосування положень статті 238 Господарського процесуального кодексу України.

15. На думку Боржника, суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі, зокрема витребувані ним у банківських установ, докази, які підтверджують платоспроможність Боржника, що призвело до порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

16. У касаційній скарзі від 13.01.2023 (з урахуванням уточнень) Боржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви Кредитора.

17. Касаційна скарга мотивована наявністю підстав оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287, пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.

18. Боржник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування положень статті 39 КУзПБ, викладених у постановах від 19.08.2020 у справі №910/2522/20, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20, від 22.09.2021 у справі №911/2043/20, від 23.06.2020 у справі №910/1067/19, від 13.08.2010 у справі №910/4658/20б.

19. Боржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування частини 3 статті 39 КУзПБ в частині обов`язку суду перевіряти можливість боржника виконати майнові зобов`язання в разі наявності у нього коштів для задоволення вимог кредиторів.

20. За доводами Боржника, вимоги Кредитора свідчать про наявність спору в справі в розумінні частини 6 статті 39 КУзПБ, оскільки відповідні договори та додаткова угода підписані від імені Боржника особами з перевищенням наданих їм повноважень. Також Боржник стверджує про відсутність ознак його неплатоспроможності.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

21. Кредитор подав відзиви на касаційні скарги, в яких просить у задоволенні скарг відмовити, а оскаржувану постанову залишити без змін.

22. На думку Кредитора, касаційні скарги є безпідставними, необґрунтованими і такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

23. Зокрема, Кредитор вважає, що фактичні обставини справ, на постанови в яких посилається Боржник, не є подібними до фактичних обставин цієї справи, оскільки між ним і Боржником не існувало та не існує спору про право щодо тих грошових вимог, які є підставою для звернення Кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

24. Також Кредитор заперечує проти аргументів Боржника щодо його платоспроможності.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

25. Між Кредитором (позикодавець) та Боржником (позичальник) укладено договір №01-2017 від 25.05.2017 про безвідсоткову поворотну позику, за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику позику в розмірі 100000,00 грн, а позичальник зобов`язався використати її за цільовим призначенням і повернути у визначений договором строк (п.п. 1.1, 3.1 договору №01-2017).

26. Позикодавець зобов`язаний надати позику протягом дванадцяти місяців з моменту підписання договору. Позика надається шляхом надходження необхідних коштів до каси або на розрахунковий рахунок позичальника (п.п. 4.1, 4.2 договору №01-2017).

27. Строк повернення позики позичальником становить шістдесят місяців з моменту підписання даного договору. По закінченні вказаного строку позичальник зобов`язується протягом одного дня повернути суму позики (п.п. 5.2, 6.1 Договору №01-2017).

28. Згідно з пунктом 7.1 договір №01-2017 набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його виконання 24.05.2022, проте у будь-якому випадку до остаточного розрахунку.

29. Надання Кредитором Боржнику грошових коштів за договором №01-2017 підтверджується прибутковим касовим ордером №298 від 27.10.2017 на суму 20940,80 грн.

30. Надані Кредитором копії прибуткових касових ордерів №214 від 04.08.2017 на суму 17395,50 грн, №216 від 04.08.2017 на суму 17000,00 грн та №223 від 12.08.2017 на суму 5000,00 грн не прийняті судами як належні докази на підтвердження заявлених вимог за договором №01-2017 від 25.05.2017, оскільки видані на підставі іншого договору №01-2017 від 04.08.2017.

31. Також між Кредитором (позикодавець) та Боржником (позичальник) укладено договір №02-2017 від 13.10.2017 про безвідсоткову фінансову позику, за умовами якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику фінансову позику в розмірі 975000,00 грн, а позичальник зобов`язався використати її за цільовим призначенням і повернути у визначений договором строк (п.п. 1.1, 3.1 договору №02-2017).

32. Позикодавець зобов`язаний надати позику протягом дванадцяти місяців з моменту підписання даного договору. Позика надається шляхом надходження необхідних коштів до каси або на розрахунковий рахунок позичальника (п.п. 4.1, 4.2 договору №02-2017).

33. Строк повернення позики позичальником становить шістдесят місяців з моменту підписання даного договору. По закінченні вказаного строку позичальник зобов`язується протягом одного дня повернути суму позики (п.п. 5.2, 6.1 договору №02-2017).

34. Згідно з пунктом 7.1 договір №02-2017 набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його виконання 12.10.2022, проте у будь-якому випадку до остаточного розрахунку.

35. У подальшому 02.10.2018 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №02-2017 про безвідсоткову фінансову позику від 13.10.2017 та виклали пункт 5.2 договору в новій редакції, згідно з якою строк повернення позики позичальником становить сорок вісім місяців з моменту підписання даного договору.

36. Надання Кредитором Боржнику грошових коштів за договором №02-2017 підтверджується платіжним дорученням №1 від 17.10.2017 на суму 975000,00 грн.

37. Протягом підготовчого засідання Боржник не спростував наявності вказаної заборгованості за договором №01-2017 і договором №02-2017.

Позиція Верховного Суду

38. Керуючись вимогами статей 14, 300 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги та виходить з такого.

39. Статтею 1 КУзПБ визначено, що неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом.

40. При цьому грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви.

41. Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство за заявою кредитора визначений статтею 39 КУзПБ.

42. Згідно з частинами 1-3 статті 39 КУзПБ перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом. У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи.

43. Якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість.

44. За результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі. Зокрема, господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду (ч.ч. 5, 6 ст. 39 КУзПБ).

45. Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду при розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог боржником до проведення підготовчого засідання у справі.

46. При цьому системний аналіз положень статей 36, 39 КУзПБ з урахуванням статей 74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку про покладення на кредитора обов`язку надати докази на підтвердження підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, а на боржника, якому надана можливість подати відзив на заяву кредитора - обов`язку надати суду докази, які спростовують або підтверджують вимоги заявника.

47. Тобто положення КУзПБ не встановлюють обов`язку для ініціюючого кредитора доводити те, що боржник у справі про банкрутство не має можливості виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Доведення обставин можливості виконати такі майнові зобов`язання покладено саме на боржника.

48. Зокрема, належними доказами платоспроможності боржника як однієї з підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство є докази сплати боржником до підготовчого засідання боргу, на підставі якого ініціюючий кредитор звернувся до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Подібні за змістом висновки неодноразово викладались Верховним Судом, зокрема, в постанові від 17.08.2022 у справі №910/15533/20.

49. Також обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника є встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора.

50. Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

51. Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище.

52. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, зокрема, викладеній у постанові від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, на яку посилається Боржник у касаційній скарзі.

53. Верховний Суд (зокрема в постанові від 16.08.2022 у справі №910/10741/21, ухваленій у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду) неодноразово зазначав, що спір про право - це суперечність між суб`єктами цивільного права, яка виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншої і потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

54. Поняття "спір про право" має розглядатися з його наповненням сутнісним, а не виключно формальним змістом. Тому, вирішуючи питання, чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків і неможливістю їх здійснення/забезпечення належного виконання за зверненням до суду. Спір про право може проявлятися також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за участю суду. Отже, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням, невизнанням або недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

55. Законодавство не містить переліку будь-яких критеріїв для висновку про існування спору про право, тому в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасників провадження на предмет існування такого спору.

56. Правова категорія "спір про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як у процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і у матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дають змогу зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у структурі вимог кредитора, а отже, про відсутність можливості на цій стадії судового провадження встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника.

57. Зокрема, заперечення боржника щодо вимог заявника у вигляді позову (предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора), який подано до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство беззаперечно свідчить про наявність спору про право, у розумінні положень частини 6 статті 39 КУзПБ. У суду першої інстанції під час проведення підготовчого засідання відсутня можливість вирішення такого спору про право, що в свою чергу пов`язано з особливостями позовного провадження, як то пред`явлення позову, можливості подання зустрічного позову, складу учасників справи у позовному провадженні, прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а також диспозитивністю господарського судочинства тощо (постанова Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №910/4658/20, на яку посилається Боржник у касаційній скарзі).

58. У постанові від 19.08.2020 у справі №910/2522/20 (на яку також посилається Боржник у касаційній скарзі) Верховний Суд щодо застосування положень вказаної норми КУзПБ зауважив, що наявність заперечень боржника щодо кредиторських вимог ініціюючого кредитора, безспірність яких не підтверджується судовим рішенням, є свідченням наявності спору про право щодо таких вимог ініціюючого кредитора.

59. У вказаній постанові Верховний Суд наголосив, що суть підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство через те, що вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження, полягає в тому, що саме на час підготовчого засідання (тобто до відкриття провадження у справі) існує спір, який не був предметом судового розгляду, між ініціюючим кредитором та боржником щодо вимог, які є підставою для звернення кредитора з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

60. Однак суд не може формально підходити до визначення наявності "спору про право", який зводиться лише до заперечень боржником існування тих чи інших правовідносин. У кожному конкретному випадку судом досліджуються заперечення боржника, зокрема, чи ґрунтуються вони на обставинах справи та підтверджуються відповідними доказами. Наявність спору про право має підтверджуватися належними доказами, а не базуватися виключно на припущеннях боржника.

61. З викладеного вбачається, що Верховний Суд неодноразово викладав висновки про застосування положень частини 6 статті 39 КУзПБ стосовно необхідності встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора як необхідної передумови для відкриття провадження у справі про банкрутство, а також наявності підстав для відмови у відкритті провадження за відповідною заявою ініціюючого кредитора в разі виникнення такого спору саме до подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

62. Як вбачається зі змісту ухвали суду першої інстанції, відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника ґрунтувалось на встановленні обставин, підтверджених наданими Кредитором доказами наявності у Боржника непогашеної грошової заборгованості перед Кредитором за договорами №01/2017 і №02-2017. При цьому місцевий господарський суд врахував, що Боржник у ході підготовчого провадження не спростував наявність вказаної заборгованості (зокрема внаслідок повернення позичених грошових коштів Кредитору), а також не довів наявності спору про відповідне право.

63. Звертаючись із касаційною скаргою, Боржник не заперечує, що відповідні обставини не були доведені ним під час підготовчого провадження в суді першої інстанції, посилаючись на можливість реалізації ним своїх процесуальних прав лише на стадії апеляційного розгляду справи через відсутність з 09.10.2021 до 07.09.2022 посадової особи, яка мала доступ до документації та повноваження на підписання від імені Боржника юридично значущих документів (внаслідок смерті його керівника та неможливості обрання нового керівника, зокрема, через чинення перешкод Кредитором як одним із учасників Боржника). Наведені обставини, зокрема, були визначені підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

64. Однак маючи доступ до всієї бухгалтерської, фінансової та іншої документації під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, Боржник також не надав доказів, які б спростовували наявність грошових вимог Кредитора за договором №01-2017 та доводили наявність спору про право щодо них на час проведення підготовчого засідання. Зокрема, Боржник не спростував наявність обставин, що свідчать про порушення ним грошового зобов`язання перед Кредитором, яке виникло на підставі договору №01-2017 і строк виконання якого настав на момент звернення Кредитора із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника.

65. З огляду на викладене Верховний Суд відхиляє викладені в касаційній скарзі доводи Боржника про наявність у цьому випадку на час підготовчого засідання спору про право в розумінні положень частини 6 статті 39 КУзПБ як підстави для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство Боржника. При цьому Верховний Суд враховує, що Боржник у касаційній скарзі не посилається на певні, приєднані до матеріалів справи, докази, які б спростовували наявність непогашеної заборгованості за договором №01-2017 на момент відкриття провадження за заявою Кредитора, але не отримали належної правової оцінки судів.

66. Водночас відповідно до встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж розгляду справи судом касаційної інстанції Верховний Суд не приймає до уваги викладені в касаційній скарзі доводи про укладення договорів №01/2017 і №02-2017 від його імені неуповноваженою особою, оскільки під час розгляду справи судами як першої, так і апеляційної інстанцій Боржник не заперечував факт вчинення зазначених правочинів. Натомість Боржник у наданих апеляційному господарському суду письмових поясненнях доводив саме можливість виконання ним відповідних зобов`язань перед Кредитором та заперечував укладення лише додаткової угоди №1 від 02.10.2018.

67. Що стосується аргументів Боржника про недослідження судом апеляційної інстанції витребуваних ним у банківських установ доказів. Верховний Суд погоджується з твердженням, на яке посилається Боржник, щодо передбаченого статтею 238 Господарського процесуального кодексу України обов`язку господарського суду надати в мотивувальній частині судового рішення мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмету спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. Відповідно, ненадання судом апеляційної інстанції оцінки відповідям ПАТ "Банк "Кліринговий дім" та АТ "Райффайзен Банк", наданим на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2022, свідчить про неповне дослідження зібраних у справі доказів.

68. Однак, на думку Верховного Суду, наведене порушення норм процесуального законодавства господарським судом апеляційної інстанції не є достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови господарського суду апеляційної (в частині висновків про відкриття провадження у справі про банкрутство) із направленням справи на новий розгляд у розумінні частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, оскільки воно не унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (у даному випадку для вирішення питання щодо правомірності відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника за заявою Кредитора) з огляду на таке.

69. Звертаючись із касаційною скаргою, Боржник зазначає, що в разі належного дослідження наданої банками інформації апеляційний господарський суд встановив би обставини платоспроможності Боржника як на час звернення Кредитора до суду першої інстанції, так і на час відкриття провадження у справі, зважаючи на наявність на рахунках Боржника грошових коштів у сумі, достатній для погашення вимог Кредитора.

70. Проте, враховуючи вимоги статті 300 Господарського процесуального кодексу України та не надаючи оцінки безпосередньо доказам, на які посилається Боржник, Верховий Суд вбачає відсутність у касаційній скарзі посилання на певні, неоцінені судами, докази, які б підтверджували факт задоволення Боржником грошових вимог Кредитора, строк виконання яких настав, на час проведення підготовчого засідання.

71. З викладених у касаційній скарзі аргументів вбачається, що Боржник ототожнює передбачену статтею 1 КУзПБ неплатоспроможність виключно із недостатністю грошових коштів, тоді як вказане поняття є ширшим, оскільки неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредитором може бути викликана також іншими причинами, у тому числі такими, які певним чином обмежують можливість використання належних йому активів тощо.

72. Зокрема, Боржник у касаційній скарзі, поряд із посиланням на обставини наявності грошових коштів на його банківському рахунку, зазначає про відсутність у нього на момент звернення Кредитора із заявою та до 08.09.2022 виконавчого органу, уповноваженого на підписання юридично значущих документів. Наведені обставини, які були оцінені господарським судом апеляційної інстанції при поновленні строку на подання з апеляційної скарги, в сукупності не надають підстав для висновку про виконання чи можливість виконання Боржником своїх грошових зобов`язань перед Кредитором саме на час підготовчого засідання, а отже й про безпідставність відкриття провадження у цій справі про банкрутство Боржника.

73. Що стосується доводів Боржника про призначення з 08.09.2022 нового керівника, який забезпечує здійснення поточної господарської діяльності Боржника, його прибутковість, Верховний Суд вважає, що зміна наведених обставин після відкриття місцевим господарським судом провадження у справі про банкрутство та можливість виконання ним відповідних зобов`язань у подальшому не свідчить про незаконність ухвали підготовчого засідання на момент її постановлення як підстави для її скасування, зокрема, за наслідками апеляційного перегляду.

74. Натомість положеннями статей 49, 90 КУзПБ передбачено закриття провадження у справі про банкрутство у підсумковому засіданні суду в процедурі розпорядження майном боржника в разі відновлення платоспроможності боржника або погашення всіх вимог кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів.

75. Також підлягають відхиленню доводи Боржника про те, що законні та обґрунтовані вимоги його контрагентів щодо виконання зобов`язань можуть бути задоволені не шляхом застосування процедури банкрутства, а шляхом звернення до нього з вимогою про повернення/сплату коштів у межах виконання договірних зобов`язань, адже згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема викладеною в постанові від 03.06.2020 у справі №905/2030/19) в разі відсутності належного виконання господарського грошового зобов`язання, у кредитора є можливість, окрім звернення до суду з позовом до боржника, застосувати щодо такого боржника процедури, передбачені КУзПБ, для задоволення своїх кредиторських вимог у тому випадку, коли відсутній спір про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

76. Викладене свідчить про безпідставність твердження Боржника щодо неправомірності відкриття провадження у цій справі про банкрутство через його платоспроможність, зважаючи на невстановлення господарськими судами попередніх інстанцій факту задоволення ним відповідних грошових вимог Кредитора, строк виконання яких настав, у повному обсязі до підготовчого засідання суду з урахуванням відсутності посилання Боржника на докази, які не отримали оцінки судів, але підтверджують саме такі обставини.

77. Відповідно, скасування постанови господарського суду апеляційної інстанції задля перевірки обставин щодо наявності грошових коштів на рахунках Боржника за відсутності факту виконання грошових вимог Кредитора не матиме наслідком виправлення певної помилки, що мала б фундаментальне значення для судової системи, зокрема, при вирішенні питань щодо відкриття провадження у справі про банкрутство.

78. Отже, скасування постанови господарського суду апеляційної інстанції та ухвали господарського суду першої інстанції в частині висновків про відкриття провадження у справі про банкрутство виключно з підстав недослідження вказаних доказів (відповідей банківських установ) було б проявом надмірного формалізму із наданням переваги формі над змістом (правового пуризму), а отже суперечило б принципу правової визначеності як складової верховенства права.

79. Під правовим пуризмом у практиці Європейського суду з прав людини (яка застосовується судами як джерело право відповідно до вимог частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України) розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд (див. mutatis mutandis рішення від 06.09.2005 ЄСПЛ у справі "Салов проти України").

80. Аналіз наведеного свідчить, що не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи. Скасування судового рішення лише з підстав встановлення факту процесуального порушення, яке жодним чином не вплинуло та не могло вплинути на законність і обґрунтованість судового рішення є нічим іншим ніж проявом правового пуризму.

81. Стосовно аргументів Боржника про те, що на момент звернення Кредитора до господарського суду із заявою в цій справі не настав строк виконання зобов`язань за договором №02-2017, оскільки додаткова угода №1 від 02.10.2018 підписана неуповноваженою особою Чепчаком Ю.П., який працював у Боржника на посаді гозоелектрозварювальника та не мав повноважень на підписання від імені Боржника договорів, Верховний Суд вважає, що відсутність встановлення вказаних обставин не є підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та ухвали суду першої інстанції в частині висновків про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника, зважаючи на наявність інших грошових вимог Кредитора (за договором №01-2017), строк виконання яких настав на момент подання відповідної заяви, що є самостійною і достатньою підставою для відкриття провадження у справі про банкрутство, навіть у разі наявності сумнівів щодо обґрунтованості інших грошових вимог (за договором №02-2017).

82. Однак Верховний Суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою (зокрема викладеною в постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19, від 28.01.2021 у справі №910/4510/20) важливим елементом судового контролю при відкритті провадження у справі про банкрутство є встановлення обґрунтованості кредиторських вимог ініціюючого кредитора, за заявою якого відкривається провадження у справі.

83. Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

84. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

85. З огляду на викладене, на думку Верховного Суду, без належного дослідження обставин щодо укладення (в розумінні положень статей 92, 207, глави 53 Цивільного кодексу України) між Кредитором та Боржником додаткової угоди №1 про зміну строку повернення позики за договором №02-2017, зокрема дослідження вказаного в додатковій угоді наказу щодо надання повноважень на вчинення правочину від імені Боржника механіку Чепчаку Ю.П. тощо, висновки судів про настання строку виконання зобов`язань за вказаним договором на момент звернення Кредитора із заявою є передчасними.

86. Господарський суд апеляційної інстанції під час перегляду в апеляційному порядку ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника, якою, зокрема, визнано грошові вимоги Кредитора за договором №02-2017 як такі, строк виконання яких настав на момент звернення Кредитора із відповідною заявою, не перевірив відповідність висновків суду першої інстанції в цій частині вимогам щодо підвищеного стандарту доказування в процедурах банкрутства. Зокрема, апеляційний господарський суд не надав жодної правової оцінки (прийняв до уваги чи відхилив з передбачених процесуальним законодавством підстав) доводам Боржника щодо неукладення додаткової угоди №1 його уповноваженими особами, а також наданим під час апеляційного розгляду справи на їх підтвердження доказам.

87. Залишивши поза увагою наведене, господарський суд апеляційної інстанції передчасно погодився з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заборгованості Боржника перед Кредитором за договором №02-2017, не перевіривши факт виникнення такої заборгованості на момент ухвалення оскаржуваної ухвали з огляду на правовідносини, які склалися між вказаними особами.

88. Отже, за висновком Верховного Суду, господарський суд апеляційної інстанції під час розгляду справи в зазначеній частині не дотримався вимог статей 74, 86, 236, 269 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, із належним дослідженням зібраних у справі доказів, не врахувавши висновки Верховного Суду, зокрема, викладені в постанові від 20.04.2021 у справі №905/411/17, на яку посилається Боржник у касаційній скарзі. І такі порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж розгляду справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

89. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга від 09.01.2023 підлягає задоволенню, а касаційна скарга від 13.01.2023 - частковому задоволенню. Оскаржувану постанову апеляційного господарського суду в частині висновків щодо визнання грошових вимог Кредитора до Боржника у сумі 975000,00 грн, обґрунтованих наявністю заборгованості за договором №02-2017 від 13.10.2017 про безвідсоткову фінансову позику, належить скасувати з переданням справи у наведеній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

90. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, надати належну оцінку наявним у справі доказами, доводам та запереченням сторін, і в залежності від установленого та вимог закону прийняти законне і обґрунтоване рішення.

91. В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції та ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

92. Оскільки справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвторенергоресурс" від 09.01.2023 задовольнити. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвторенергоресурс" від 13.01.2023 задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 у справі №911/931/22 скасувати в частині висновків щодо визнання грошових вимог кредитора ОСОБА_1 до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвторенергоресурс" у сумі 975000,00 грн. Справу в наведеній частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

3. У решті постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.12.2022 та ухвалу Господарського суду Київської області від 26.07.2022 у справі №911/931/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Картере

Судді В. Білоус

В. Пєсков