ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"30" січня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/2372/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.
секретар судового засідання: Курко Ю.О.
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
до відповідача: фізичної особи-підприємця Маценка Володимира Вікторовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було порушено умови договору про постачання електричної енергії споживачу №12-749Z від 03.10.2020 в частині повної та своєчасної оплати за спожиту електричну енергію в квітні-травні 2022 року.
2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.09.2022 було відкрито провадження у справі №916/2372/22 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 07.11.2022.
У судовому засіданні 07.11.2022 судом, без виходу до нарадчої кімнати було, постановлено ухвалу про перерву в розгляді справи №916/2372/22 до 28 листопада 2022 р.
Судове засідання, призначене на 28.11.2022 не відбулось у зв`язку з аварійними відключеннями енергопостачання у м. Одесі, зокрема в адміністративні будівлі Господарського суду Одеської області.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.12.2022 було призначено судове засідання для розгляду справи №916/2372/22 по суті на 26 грудня 2022 р.
У судовому засіданні 26.12.2022 судом було оголошено ухвалу в протокольній формі про перерву у судовому засіданні при розгляді справи до 30 січня 2023 р.
17.01.2023 до суду від ФОП Маценка Володимира Вікторовича надійшла заява (вх.№1616/23) про відкладення розгляду справи.
У судовому засіданні 30.01.2023 суд постановив ухвалу у протокольній формі про відмову у задоволенні заяви ФОП Маценка Володимира Вікторовича про відкладення розгляду справи (вх.№1616/23), з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів неможливості взяти участь відповідачем або його представником у розгляді справи, зокрема у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.
В судове засідання, призначене на 30.01.2023, представник позивача не з`явився. відповідач у судове засідання також не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини відсутності суд не повідомив, однак був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові повідомлення про вручення відповідачу копій ухвал суду.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалам.
У судовому засіданні 30.01.2023 судом було підписано вступну та резолютивну частини рішення та відкладено складення повного рішення на строк, визначений ч.6 ст. 233 ГПК України.
3. Аргументи учасників справи.
3.1. Доводи ТОВ "ООЕК".
Позивач зазначив, що 03.11.2020 між ТОВ "ООЕК" (Постачальник) та ФОП Маценко Володимиром Вікторовичем було укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу із комерційною пропозицією «ПВЦ-Попередня оплата/Б/Р». Крім того позивач додає, що приєднання відповідачем до умов публічного договору підтверджується фактом споживання електричної енергії та частковою оплатою виставлених рахунків за спожиту електричну енергію.
Як вказує позивач, за розрахунковий період квітень-травень 2022 року ФОП Маценко В.В. було спожито 2 928 кВт.год. електричної енергії.
За твердженням позивача, на підставі отриманих даних, ТОВ "ООЕК" виписано ФОП Маценко В.В. та вручено під особистий підпис на загальну суму 13 262,88 грн., зокрема:
- № 12-749Z-ПВЦ/1 від 04.05.2022 року за квітень 2022 року на суму 9 039,17 грн.;
- № 12-749Z-ПВЦ/1 від 06.06.2022 року за травень 2022 року на суму 4 223,71 грн.
Позивач зазначив, що станом на дату отримання Відповідачем рахунку № 12-749Z-ПВЦ/1 від 04.05.2022 року за квітень 2022 року на суму 9 039,17 грн. в останнього був наявний кредитовий залишок у вигляді переплати на суму 2 239,55 грн. Таким чином, за ствердженнями позивача, з урахуванням наведеного, неоплачена заборгованість Відповідача за квітень 2022 року складає 6 799,62 грн., при цьому жодні інші кошти в рахунок погашення заборгованості спірного періоду квітня-травня 2022 року відповідачем не перераховувались.
У зв`язку з чим, як вказує позивач, залишок основного боргу за спожиту електроенергію станом на дату подачі позову складав 11 023,33 грн. (13 262,88 грн. (вартість поставлених 2 928 кВт та спожитої відповідачем електричної енергії зав квітень та травень 2022 року) - 2 239,55 грн. (сальдо Відповідача на початок періоду квітня 2022 року).
3.2. Доводи ФОП Маценка Володимира Вікторовича.
4. Обставини справи, встановлені судом.
03.11.2020 Заявою-приєднання ФОП Маценко В.В. приєднався до умов договору про постачання електричної енергії споживачу із початком постачання з 01.01.2021 року. Таким чином, шляхом підписання і подання електропостачальнику заяви-приєднання, ФОП Маценко В.В. приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії споживачу та відповідно останньому для проведення розрахунків був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_2 Z у Лиманському підрозділі ТОВ «ООЕК».
Умовами п. 2.1. вказаного Договору передбачено, що ТОВ «ООЕК» продає електричну енергію ФОП Маценко В.В. для забезпечення потреб електроустановок останнього, а відповідач оплачує ТОВ «ООЕК» вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Згідно п. п. 5.1, 5.4 Договору, Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у тому числі у разі її зміни.
Відповідно до п. 5.7 Договору, оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної в комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.
Як передбачено п. 5.8 Договору, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, Постачальник має право вимагати сплату пені. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати.
Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору. Строк виконання зобов`язань за цим Договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтверджуючі документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови Споживача від сплати Постачальнику за електричну енергію, яка була надана до їх виникнення (розділ 12 Договору).
Пунктом 13.1 Договору передбачено, що цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору, та/або сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника.
Додатком №1 до Договору є заява-приєднання фізичної особи-підприємця Маценка Володимира Вікторовича до умов договору по постачання електричної енергії споживачу.
Комерційною пропозицією №ПВЦ-Попередня оплата/Б/Р (Додаток до Договору) встановлено, що обсяги спожитої Клієнтом та розподіленої електричної енергії визначаються Оператором системи. По закінченню розрахункового періоду (місяця) Постачальник здійснює остаточний розрахунок (перерахунок) за фактичним обсягом споживання електричної енергії та надає Клієнту рахунок-фактуру на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді не пізніше 20 календарного дня з дати завершення розрахункового періоду. Клієнт здійснює оплату протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунку, грошовими коштами на рахунок ТОВ "ООЕК".
Також комерційною пропозицією визначено, що у разі несвоєчасної оплати платежів за Договором у строки, визначені даним Додатком, Постачальник проводить Споживачу нарахування пені у розмірі 0,5% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості що діяла в період, за який здійснюються нарахування за кожен день прострочення. Згідно ст.625 ЦК України на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення. Пеня, 3% річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок Постачальника, який вказується в рахунках, протягом 5 днів з дня їх отримання.
Судом встановлено, що періодом нарахування заборгованості за спожиту відповідачем електричну енергію є квітень-травень 2022 року.
Як вбачається із наявних у матеріалах справи довідки АТ "ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" ФОП Маценко В.В. було спожито електричну енергію у квітні 2022 у кількості 1998 кВт.год., у травні 2022 року - 930 кВт.год.
На підставі отриманих даних, ТОВ «ООЕК» виписано ФОП Маценко В.В. та вручено під особистий підпис рахунки за спожиту електричну енергію на загальну суму 13 262,88 грн., зокрема:
- № 12-749Z-ПВЦ/1 від 04.05.2022 року за квітень 2022 року на суму 9 039,17 грн. (вручено ФОП Маценко В.В. 04.05.2022);
- № 12-749Z-ПВЦ/1 від 06.06.2022 року за травень 2022 року на суму 4 223,71 грн. (вручено ФОП Маценко В.В. 06.06.2022).
Станом на дату отримання відповідачем рахунку № 12-749Z-ПВЦ/1 від 04.05.2022 року за квітень 2022 року на суму 9 039,17 грн., в останнього був наявний кредитовий залишок у вигляді переплати на суму 2 239,55 грн., відомості про що вбачаються з самого рахунку. При цьому в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачем перераховувались будь-які кошти в рахунок погашення заборгованості спірного періоду квітень-травень 2022 року.
5. Позиція суду.
Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 Господарського кодексу України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.
Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України зарахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.
Положеннями п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 Цивільного кодексу України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
За п.1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312, на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.
Пунктом 1.1.2 ПРРЕЕ передбачено, що електрична енергія (активна) - енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товаром, призначеним для купівлі-продажу.
Відповідно до п.1.2.7 ПРРЕЕ, постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.
Також, п. 3.1.7 ПРРЕЕ визначає, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається в паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформляються у паперовій формі та підписуються обома сторонами.
Згідно з п. 4.21 ПРРЕЕ, оплата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію має здійснюватись згідно зі строками, встановленими договором та сформованим відповідним учасником роздрібного ринку платіжним документом. Зазначені строки не можуть бути меншими за 5 днів з дня надання платіжного документа споживачу.
Відповідно до п. 5.2.1 ПРРЕЕ, електропостачальник має право на своєчасне та в повному отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів.
Пунктом 5.5.5 ПРРЕЕ передбачено, що споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Таким чином, з огляду на вказане, оплата вартості обсягу спожитої електроенергії мала бути здійснена відповідачем відповідно до умов, визначених в Комерційній пропозиції №ПВЦ-Попередня оплата/Б/Р, а саме протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунку, грошовими коштами на рахунок ТОВ "ООЕК".
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Однак у вказаний строк відповідач не здійснив повну оплату за спожиту електричну енергію на підставі виставлених рахунків, у зв`язку з чим у нього, з урахуванням здійсненої переплати у березні 2022 року на суму 2239,55 грн., станом на дату подачі позову наявн заборгованість у розмірі 11 023,33 грн.
Враховуючи викладене, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати спожитої ним спожитої електричної енергії у квітні-травні 2022 року, з огляду на що, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ООЕК» в частині стягнення з ФОП Маценка В.В. основну заборгованість у розмірі 11 023,33 грн.
Щодо наданої відповідачем копії довідки Сичавського старостинського округу Южненської міської ради Одеського району Одеської області за вих. №269 від 05.10.2022, у якій зазначено, що на території за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Сичавка, вул. Прикордонна, 20 К, на якій розташовано об`єкт підприємницької діяльності, який належить ФОП Маценку Володимиру Вікторовичу з 27 лютого 2022 року по 21 травня 2022 року, базувалась військова частина, а також що у зв`язку із військовим станом в Україні, ФОП Маценко В.В. призупинив підприємницьку діяльність суд зазначає таке.
Вказана довідка та факт базування військової частини на території на якій розташовано об`єкт підприємницької діяльності, який належить ФОП Маценку В.В., не звільняє споживача від взятих на себе за договором зобов`язань стосовно своєчасної сплати вартості спожитої електроенергії.
Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що згідно наявного в матеріалах справи витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 30.01.2023 фізична особа-підприємеци Маценко Володимир Вікторович є зареєстрованим, жодних відомостей про припинення/призупинення здійснення підприємницької діяльності в реєстрі не міститься.
Водночас у матеріалах справи відсутні докази оплати нарахованих та заявлених позивачем до стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних витрат та пені.
Разом з тим з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати вартості спожитої електроенергії не виконав у встановлений в комерційній пропозиції строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.
За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 103,61 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 739,87 грн., суд встановив його обґрунтованість та арифметичну правильність.
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно п.5.8. Договору, у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором, постачальник має право вимагати сплати пеню. Пеня нараховується за кожен день прострочення оплати.
Пунктом 6 Комерційної пропозиції, визначено розмір пені, зокрема 0,5% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який здійснюється нарахування та сплачується споживачем за вимогою постачальника.
За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Частини 1, 2, 4 статті 217 Господарського кодексу України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
Як передбачено ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
В силу положень ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.
Враховуючи те, що ФОП Маценко В.В. належним чином не виконувались договірні зобов`язання в частині своєчасної оплати вартості спожитої електричної енергії, позивачем було нараховано пеню у розмірі 1603,87 грн. суд вважає таке нарахування обґрунтованим.
Так, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що вказаний розрахунок є вірним, а отже, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 1603,87 грн.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2481,00 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.
5.3. Щодо вимог позивача в частині зазначення в рішенні суду про нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду.
За змістом ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до приписів статті 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Норма, встановлена ч.10 ст. 238 ГПК України, введена в дію з 01 січня 2019 року та призвана убезпечити особу, на користь якої ухвалено рішення, від повторних звернень до суду з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.
Як зазначено в частинах 11 та 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
В той же час, суд зауважує, що ані положеннями ч.10 ст. 238 ГПК України, ані положеннями Закону України "Про виконавче провадження" не встановлено можливості зазначення у рішенні суду про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення.
Оскільки інфляційні втрати за своєю сутністю до відсотків віднести не можна, суд зазначає про відсутність правових підстав для зазначення в рішенні суду про нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення суду.
Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано
Разом із тим, приписами п. 7 перехідних положень ГК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість застосування механізму нарахування, визначеного частиною 10 статті 238 ГПК України, щодо пені та 3% річних.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд
1.Позов задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 16 березня 2023 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська