ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"13" березня 2023 р. м. Одеса Справа № 916/3028/22
Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,
при секретарі судового засідання Дюльгер С.В.,
розглянувши справу № 916/3028/22
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Плешко Олени Вікторівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 21 428,31 грн;
представники сторін:
від позивача не з`явився,
від відповідача не з`явився,
У листопаді 2022 р. Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Плешко Олени Вікторівни, в якому просив:
- стягнути з відповідача 58 134,27 грн заборгованості з орендної плати та 3 882,29 грн пені;
- розірвати Договір оренди від 29.05.2007 № 5, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (нині Департамент комунальної власності Одеської міської ради) та Фізичною особою-підприємцем Плешко Оленою Вікторівною;
- виселити відповідача з нежитлового приміщення цокольного поверху, загальною площею 233,1 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Докова, 16.
В обґрунтування вимог позивач посилався на порушення відповідачем грошових зобов`язань за Договором оренди від 29.05.2007 № 5.
Ухвалою від 14.11.2022 позовну заяву (вх. № 3126/22 від 09.11.2022р.) Департаменту комунальної власності Одеської міської ради прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/3028/22, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.12.2022, запропоновано відповідачу подати відзив.
Протокольною ухвалою від 14.12.2022 підготовче судове засідання відкладено на 23.01.2023.
20.01.2023 до суду надійшла заява позивача (вх. № 2065/23), в якій він, уточнивши позовні вимоги, просив: закрити провадження у справі в частині розірвання договору оренди та виселення; стягнути з відповідача 17 546,02 грн заборгованості з орендної плати та 3 882,29 грн пені.
В обґрунтування заяви позивач вказав, що відповідач частково сплатив заборгованість з орендної плати, у зв`язку з чим несплаченою залишилася сума у розмірі 17 546,02 грн, а також пеня у розмірі 3 882,29 грн. До заяви додано уточнюючий розрахунок суми заборгованості. Крім того, зазначив, що 14.11.2022 між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Плешко Оленою Вікторівною укладено та підписано додатковий договір про розірвання договору оренди, відповідно до якого відповідач здав об`єкт оренди за актом приймання-передачі від 14.11.2022.
До заяви було додано належним чином засвідчену копію додаткового договору від 14.11.2022 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 5 від 29.05.2007 та акту приймання-передачі нежитлового приміщення від 14.11.2022.
20.01.2023 до суду надійшло клопотання представника позивача про проведення судового засідання без його участі.
Судове засідання, призначене на 23.01.2023, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Волкова Р.В. на лікарняному.
Ухвалою від 25.01.2023 повідомлено сторін про те, що підготовче судове засідання відкладено на 20.02.2023.
17.02.2023 до суду надійшло клопотання представника позивача про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті з повідомленням позивача.
Протокольною ухвалою від 20.02.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 13.03.2023.
Ухвалою від 20.02.2023 суд, задовольнивши заяву позивача (вх. № 2065/23 від 20.01.2023), закрив провадження у справі в частині розірвання Договору оренди від 29.05.2007 № 5 та виселення відповідача з нежитлового приміщення цокольного поверху, загальною площею 233,1 кв.м, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Докова, 16.
Також, ухвалою від 20.02.2023 позивачу було повернуто частину сплаченого у справі судового збору у розмірі 4 962,00 грн.
Таким чином, на розгляді суду у даній справі, залишилися вимоги позивача про стягнення з відповідача 21 428,31 грн, з яких: 17 546,02 грн заборгованості з орендної плати та 3 882,29 грн пені.
Відповідач у судове засідання не з`явився, явку представника не забезпечив, про розгляд справи повідомлявся належним чином.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду, які надсилались відповідачу рекомендованими листами, повертались на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою».
Суд зауважує, що згідно ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, в силу вищенаведених положень законодавства, день спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, який зареєстрований у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу відповідної ухвали суду.
Отже, оскільки ухвали суду про відкриття провадження у справі та ухвали, постановлені в порядку ст. 120 ГПК України, направлялися судом за належною адресою відповідача і повернуті поштою у зв`язку із відсутністю адресата, суд доходить висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, прийняття позовної заяви до розгляду, а також про дату, час та місце слухання справи.
Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин, або без повідомлення причин неявки.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
13.03.2023 складено вступну та резолютивну частини рішення
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Згідно зі Свідоцтвом про право власності серії САВ № 211774 (Т. 1, а.с. 12), виданим на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 20.09.2007 № 1023, Територіальній громаді міста Одеси в Особі Одеської міської ради на праві комунальної власності належать нежилі приміщення цокольного поверху, загальною площею 233,1 кв.м, відображені у технічному паспорті від 22.05.2007 (Т. 1, а.с. 14-16), які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Докова, 16.
Право комунальної власності територіальної громади міста Одеси в Особі Одеської міської ради на нежилі приміщення цокольного поверху, загальною площею 233,1 кв.м, які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Докова, 16, зареєстровано 17.12.2007 в Реєстрі прав на нерухоме майно, номер запису 2627 в книзі 7ог-89 (Т. 1, а.с. 13).
Відповідно до п. п. 2.1., 2.2., 2.3. Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021 №137-VIIІ (далі Положення), Департамент забезпечує реалізацію місцевої політики у сфері управління, ефективного використання та збереження майна комунальної власності територіальної громади м. Одеси, є органом приватизації об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси.
Департамент є уповноваженим органом, який виступає орендодавцем щодо єдиних майнових комплексів, нерухомого майна і споруд, майна, що не увійшло до статутного капіталу, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, за виключенням майна, орендодавцем якого уповноважено виступати інший виконавчий орган Одеської міської ради.
Згідно з п/п «п» пункту 2.4. Положення на департамент покладено функцію здійснення претензійно-позовної роботи з питань, пов`язаних з реалізацією повноважень у сфері управління об`єктами комунальної власності.
29.05.2007 між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради як орендодавцем та Фізичною особою-підприємцем Плешко Оленою Вікторівною як орендарем було укладено Договір № 5 оренди нежитлового приміщення (далі Договір), згідно з п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежиле підвальне приміщення загальною площею 222,7 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Докова, 16 (далі об`єкт оренди).
29.05.2007 об`єкт оренди було передано відповідачу за Актом приймання-передачі приміщення.
В подальшому між позивачем та відповідачем неодноразово укладалися додаткові погодження та додаткові договори до Договору оренди.
03.09.2007 позивачем та відповідачем підписано Додаткове погодження № 1, згідно з яким сторони узгодили змінити Договір в частині збільшення орендованої площі з 222,7 кв.м на 233,1 кв.м та змінити назву об`єкта оренди на цокольний поверх на підставі технічного паспорту ОМБТІ і РОН від 22.05.2007 та службової записки від 24.09.2007. Цим же погодженням передбачено, що орендна плата з 01.09.2007 становить 1684,21 грн без ПДВ.
25.09.2007 позивачем та відповідачем підписано Додаткове погодження № 2 до Договору, згідно з яким сторони узгодили змінити Договір в частині збільшення орендованої площі з 222,7 кв.м на 233,1 кв.м на підставі технічного паспорту ОМБТІ і РОН від 22.05.2007 та службової записки від 24.09.2007. Цим же погодженням внеслися зміни до розрахунку орендної плати, яка станом з 01.09.2007 становила 1 558,85 грн без ПДВ.
07.08.2008 позивачем та відповідачем підписано Додаткове погодження № 3, згідно з яким сторони узгодили продовжити строк дії Договору до 07.02.2009.
30.12.2008 позивачем та відповідачем підписано Додаткове погодження № 3/1, згідно з яким сторони узгодили продовжити строк дії Договору до 01.12.2011 та змінили місячну орендну плату, яка з 01.12.2008 становила 2 224,38 грн без ПДВ.
Додатковим погодженням № 4 від 19.10.2011 змінено назву орендодавця на Департамент комунальної власності Одеської міської ради, а також продовжено строк дії Договору до 18.10.2014.
23.04.2014 сторонами Договору було підписано Додатковий договір № 4, яким термін дії договору було продовжено до 23.03.2017 та змінено місячну орендну плату, яка з 23.04.2014 становила 2 737,87 грн без ПДВ.
Додатковим договором № 5 від 10.12.2015 термін дії Договору продовжено до 10.12.2018.
07.12.2018 позивачем та відповідачем було підписано Додатковий договір № 6, яким продовжено строк дії Договору до 07.11.2021 та змінено місячну орендну плату, яка з 07.12.2018 становила 4 830,83 грн без ПДВ.
14.11.2022 між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір про розірвання Договору оренди нежитлового приміщення від 29.05.2007 № 5 за погодженням обох сторін, згідно з яким Договір припинив свою дію з 14.11.2022 (Т. 1, а.с. 69).
14.11.2022 об`єкт оренди було повернуто відповідачем Департаменту комунальної власності Одеської міської ради за Актом приймання-передачі нежитлового приміщення (Т. 1, а.с. 70).
За приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ч.1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Враховуючи те, що об`єкт оренди відповідно до наявних у справі матеріалів є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, на правовідносини, що склалися між сторонами за Договором оренди, розповсюджуються положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній станом на час виникнення орендних правовідносин між сторонами, далі Закон).
Статтею 19 Закону визначалося, що орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Річна орендна плата за користування цілісним майновим комплексом підприємства, його структурним підрозділом не може перевищувати десяти відсотків вартості орендованого майна. У разі визначення орендаря на конкурсних засадах умовами конкурсу може бути передбачено більший розмір орендної плати. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.
За приписами ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Як встановлено п. 2.4. Договору, орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Отже, відповідач, зобов`язавшись щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів господарської діяльності, своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування орендованим приміщенням, з урахуванням ПДВ та щомісячного індексу інфляції, повинен був виконувати своє зобов`язання належним чином.
Першочергово, позивачем у даній справі було заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2021 по 30.09.2022 у розмірі 58 134,27 грн та 3 882,29 грн пені.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем разом із заявою про уточнення позовних вимог, відповідач 29.11.2022 частково сплатив заборгованість з орендної плати на суму 47 000,00 грн, у зв`язку з чим за відповідачем залишилася заборгованість з орендної плати на суму 17 546,02 грн (з урахуванням заборгованості за жовтень та листопад 2023 р.).
Перевіривши запропонований позивачем розрахунок заборгованості з орендної плати, суд вважає його правильним та обґрунтованим, у зв`язку з чим, за відсутності у матеріалах справи доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 3 882,29 грн пені.
Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
Положеннями ст. 530 ЦК України встановлено наступне: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання.
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання
Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).
Відповідно до п. 5.2. Договору за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.
Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати орендної плати, суд вважає, що позивач мав право здійснити нарахування пені, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, як передбачено Договором.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 3 882,29 грн, суд вважає його правильним та обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн суд покладає на відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 13 березня 2023 р. Повний текст рішення складено та підписано 17 березня 2023 р.

Суддя Р.В. Волков