УХВАЛА

16 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 917/1203/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,

представників учасників справи:

прокуратури - Янківський С.В. (прокурор),

позивача - 1 - Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - Кременчуцька міська рада, позивач - 1) - не з`явився,

позивача - 2 - Департаменту охорони здоров`я Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - Департамент охорони здоров`я, позивач - 2) - не з`явився,

позивача - 3 - Комунального некомерційного медичного підприємства "Кременчуцька центральна районна лікарня" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (далі - КНМП "Кременчуцька центральна районна лікарня", позивач - 3) - не з`явився,

відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" (далі - ТОВ "Укр Газ Ресурс", відповідач, скаржник) - не з`явився,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів - Північно-Східного офісу Держаудитслужби в особі Управління Північно-Східного офісу Держаудитслужби в Полтавській області (далі - Держаудитслужба, третя особа) - Неборак А.В. (самопредставництво),

у відкритому судовому засіданні за касаційною скаргою ТОВ "Укр Газ Ресурс"

на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.01.2022 (суддя - Тимощенко О.М.)

та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 (головуючий - суддя Склярук О.І., судді: Гетьман Р.А., Терещенко О.І.)

у справі №917/1203/21

за позовом заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме позивачів:

1. Кременчуцької міської ради;

2. Департаменту охорони здоров`я;

3. КНМП "Кременчуцька центральна районна лікарня"

до ТОВ "Укр Газ Ресурс",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів - Держаудитслужба,

про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 339 622, 41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме позивачів: 1) Кременчуцької міської ради; 2) Департаменту охорони здоров`я; 3) КНМП "Кременчуцька центральна районна лікарня" звернувся з позовом до суду до ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" про:

1) визнання недійсними додаткових угод від 31.08.2020 №1, від 27.10.2020 №2, від 28.10.2020 №3, від 30.10.2020 №4, від 02.12.2020 №5, від 30.12.2020 №7, укладених до договору на постачання природного газу від 01.02.2020 №11 року, між ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" та КНМП "Кременчуцька центральна районна лікарня";

2) стягнення з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" 339 622,41 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 13.01.2022, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022, у справі №917/1203/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "УКР ГАЗ РЕСУРС" на користь КНМП "Кременчуцька центральна районна лікарня" 339 622,41 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог в частині їх задоволення.

Поряд з цим судами відзначено, що позовні вимоги Прокурора в частині визнання недійсними додаткових угод № 1-5 та № 7 до договору на постачання природного газу від 01.02.2020 № 11, укладеного між ТОВ «УКР ГАЗ РЕСУРС» та КНМП «Кременчуцька центральна районна лікарня», є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки визнання додаткових угод до договору недійсними не є належним способом захисту прав, адже оспорювані додаткові угоди є нікчемними у силу закону і не потребують визнання їх недійсними судом.

Не погоджуюсь з ухваленими судовими рішеннями, ТОВ "Укр Газ Ресурс" звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 13.01.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі №917/1203/21. Ухвалити нове рішення, яким позов заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі КНМП "Кременчуцька центральна районна лікарня" про стягнення 339 622,41 грн залишити без розгляду. У позові заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради та Департаменту охорони здоров`я відмовити.

На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі ТОВ "Укр Газ Ресурс" із посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме норм статті 23 Закону України "Про прокуратуру", статті 53, пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України та без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.11.2022 у справі №914/2656/21. Також скаржник у касаційній скарзі здійснює посилання на правові висновки, наведені у постановах Верховного Суду від 06.12.2022 у справі №910/13237/21, від 13.12.2022 у справі №927/682/20, від 13.12.2022 у справі №925/846/21, від 21.12.2022 у справі №918/337/22, від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20.

ТОВ "Укр Газ Ресурс" відзначає, що КНМП "Кременчуцька центральна районна лікарня" не є органом державної влади, місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень, а тому звернення Прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі КНМП "Кременчуцька центральна районна лікарня" є неправомірним. У свою чергу, КНМП "Кременчуцька центральна районна лікарня" є юридичною особою, що самостійно приймає рішення і здійснює діяльність у межах компетенції, передбаченої чинним законодавством України, та має право від свого імені укладати договори, бути позивачем та відповідачем у судах. При цьому, на думку скаржника, і позовні вимоги Прокурора до позивачів 1, 2 є необґрунтованими, оскільки права останніх не порушені відповідачем.

Ухвалою Верховного Суду від 13.02.2023 у справі №917/1203/21, зокрема: відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.01.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

Держаудитслужба 02.03.2023 на електронну адресу Касаційного господарського суду направила пояснення щодо касаційної скарги у справі №917/1203/21, які підписані кваліфікованим та удосконаленим електронним підписом (далі - КУЕП) 02.03.2023. Підпис КУЕП підтверджено та перевірено протоколом створення та перевірки КУЕП від 02.03.2023. У поданих поясненнях Держаудитслужба просила Суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду досліджено, що ухвалою від 01.02.2023 Великою Палатою Верховного Суду прийнято до розгляду справу №905/1907/21 за касаційною скаргою заступника керівника Черкаської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Донецької області від 20.01.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 01.09.2022 та призначено до розгляду на 05.04.2022.

Так, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 21.12.2022, якою передав справу №905/1907/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відзначив, зокрема таке:

- у справі, що переглядається, прокурор звернувся до суду в інтересах Черкаської обласної ради та Школи (яка є некомерційним комунальним підприємством) з позовом до ТОВ "АС" про визнання недійсним Договору, укладеного Школою (замовник) та ТОВ "АС" (постачальник), а також про стягнення на користь Школи коштів, надмірно сплачених Школою за таким договором;

- Верховний Суд вважає, що наявні підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для уточнення висновку, наведеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 та для вирішення таких питань:

- чи може прокурор звертатись до суду в інтересах органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень та комунального закладу з вимогою про визнання укладеного правочину недійсним та стягнення коштів;

- чи може суд задовольнити позовну вимогу органу місцевого самоврядування про визнання договору недійсним та відмовити у стягненні коштів на користь комунального закладу; чи є такий спосіб захисту ефективним;

- чи є у такому випадку вимога про стягнення коштів до державного, місцевого бюджету належним способом захисту інтересів держави та / або територіальної громади (у збереженні коштів державного та / або місцевого бюджету);

- підставою передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду є необхідність уточнення висновку, наведеного у пункті 9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, про те що "заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. У контексті засадничого положення частини другої статті 19 Конституції України відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

Мотивуючи необхідність розгляду Великою Палатою Верховного Суду цієї справи, колегія суддів у справі №905/1907/21 вказала, що за усталеною практикою держава та територіальна громада можуть володіти майном та грошовими коштами, здійснення належного розпорядження якими є одним із тих інтересів, що захищаються прокурором шляхом звернення до суду, в тому числі з вимогою про визнання недійсними правочинів, що передбачають оплату за рахунок публічних коштів, та їх стягнення.

Разом з цим колегія суддів звернула увагу, що об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.11.2022 у справі №914/2656/21 відступила від висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про можливість звернення прокурора з позовом в інтересах комунального некомерційного підприємства, викладених у постанові від 15.06.2022 у справі №924/674/21, на неврахування яких судами попередніх інстанцій посилався Скаржник. Здійснюючи цей відступ, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виходила з такого: (а) Комунальне некомерційне підприємство (театр), в особі якого (поряд з іншими особами) прокурор подав позов в інтересах держави, не є органом державної влади чи місцевого самоврядування і не є суб`єктом владних повноважень; (б) Театр як юридична особа спроможний самостійно захистити в суді свої права та/або законні інтереси в разі їх порушення; (в) відсутні підстави для представництва прокурором інтересів держави в цій справі в особі театру.

На противагу цьому колегія суддів навела висновки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/4210/20, про те, що органами держави можуть бути визнані не тільки ті організації, які мають відповідний статус у національному праві держави-боржника, а й за певних умов державні компанії.

Роблячи такий висновок у справі №910/4210/20, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду посилався на висновки зі справи Maffezini v. Spain, у якій трибунал Центру з розв`язання інвестиційних спорів (ICSID) зазначив, що першим кроком при визначенні того, чи є організація державним органом, є встановлення того, чи вона є власністю держави і чи контролює її держава безпосередньо або опосередковано. Також беруться до уваги цілі та завдання, для яких організація утворена, - чи належать вони до функцій, які є за природою державними (притаманними державі і такими, що за загальним правилом не виконуються приватними бізнесами й особами). З огляду на різноманітні форми, які можуть мати державні підприємства, структурного тесту може не вистачати для встановлення, чи є організація органом держави і чи можуть її дії вважатись державними (тобто було запроваджено функціональний тест щодо визначення ролі, яку виконує організація, - пункти 77, 79 рішення).

Також у наведеній справі Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду врахував висновки зі справи Ceskoslovenska Obchodni Banka, A. S. V. The Slovak Republic (ICSID Case no ARB/97/4, Decision on Objections to Jurisdictions, May 24, 1999), у якій трибунал встановив, що факту володіння державою акціями у корпорації (більше 65 % уряду Чехії і близько 24 % уряду Словаччини) було недостатньо для ухвалення рішення, чи мав позивач за Вашингтонською конвенцією статут юридичної особи держави-учасника, коли її діяльність за своєю природою була «не стільки державницькою, скільки комерційною». Приватна корпорація, діяльність якої спрямована на отримання прибутку при виконанні по суті державницьких функцій, делегованих їй державою, за функціональним тестом може вважатись органом держави.

Враховуючи викладене, у пункті 111 постанови від 20.07.2022 у справі №910/4210/20 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про те, що якщо юридична особа фактично виконує функції державного органу, тобто є alter ego («другим я») такої держави, на майно, формально належне такій юридичній особі, може бути звернене стягнення за боргами держави (суд нехтує формальною відокремленістю майна цієї юридичної особи від майна держави). Зокрема, врахуванню підлягають критерії: чи утворена компанія для виконання комерційних цілей; чи виконує компанія функції, притаманні державним органам (тобто здійснює публічну функцію, не характерну для приватних осіб); чи здійснює така компанія інші види діяльності та чи є вони основними / самостійними або носять допоміжний характер до виконання нею публічної функції; яким є ступінь контролю з боку держави; чи відокремлене майно компанії від майна держави.

Також колегія суддів зауважила, що на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа № 522/22473/15-ц, у якій має бути вирішено, зокрема, питання про те, чи має право учасник правочину, який фактично контролює товариство, звертатись до суду з позовом про визнання правочину, укладеного товариством, недійсним. На думку колегії суддів, від вирішення спору у справі № 522/22473/15-ц залежить і правова позиція, яка буде сформована у цій справі, оскільки єдиним засновником (учасником) Школи є Рада, яка представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст Черкаської області, а прокурор, захищаючи інтереси територіальної громади, звернувся з цим позовом в особі Ради.

Окрім цього, колегія суддів з посиланням на пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначила, що суб`єкт владних повноважень - це уповноважений носій публічної влади, а перелік таких суб`єктів не є вичерпним (абсолютним), оскільки в адміністративно-правові відносини можуть вступати й інші суб`єкти владних повноважень, не зазначені у цій статті. При цьому поняття «суб`єкт владних повноважень» варто оцінювати не з інституційного, а з функціонального аспекту. Інакше кажучи, визначальним для віднесення того чи іншого органу (особи) до суб`єктів владних повноважень є не лише його місце у системі публічної влади, а й функції, які він виконує, і такі функції мають бути пов`язані зі здійсненням публічного адміністрування.

Беручи до уваги, що держава може делегувати свої публічні повноваження самоврядним (саморегулівним) структурам та уповноваженим суб`єктам, які частково виконуватимуть ці функції за вказівкою держави, колегія суддів виснувала, що такими суб`єктами можуть бути, зокрема й комунальні підприємства та заклади.

Колегія суддів також звернула увагу і на особливості формування та використання бюджету комунального закладу, які визначені БК України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та полягають у тому, що органи місцевого самоврядування, основною функцією яких є публічне управління, як правило, безпосередньо не вступають у господарські відносини з метою реалізації певних повноважень у відповідних сферах, а делегують владні повноваження з розпорядження/користування бюджетними коштами комунальним підприємствам, установам, закладам, уповноважуючи їх на цільове та ефективне використання коштів. На думку колегії суддів, зазначені суб`єкти нарівні з органами місцевого самоврядування є учасниками бюджетного процесу, а саме розпорядниками бюджетних коштів за відповідними бюджетними призначеннями та асигнуваннями, що свідчить про виконання комунальними підприємствами публічно-владних управлінських функцій, в тому числі на виконання делегованих повноважень як суб`єкта владних повноважень.

Здійснивши аналіз положень Закону № 922-VIII, статуту Школи та умов Договору, колегія суддів дійшла висновку про те, що, укладаючи та виконуючи Договір, Школа реалізувала делеговані їй владні повноваження з розпорядження коштами відповідного державного / комунального бюджету, а нераціональне використання нею таких коштів має наслідком порушення публічних інтересів (інтересів держави, територіальної громади), оскільки Школа є учасником бюджетного процесу та реалізує у ньому публічну функцію розпорядника коштів.

У зв`язку із цим колегія суддів вважає, що у випадку наявності порушень вимог Закону № 922-VIII прокурор може звернутись до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, який допустив таке порушення, в тому числі в особі некомерційного комунального підприємства, яке володіє майном на праві оперативного управління, створене не для отримання прибутку, а для виконання важливих соціальних або публічних функцій, безпосередньо здійснює розпорядження бюджетними коштами та є замовником закупівлі у розумінні Закону № 922-VIII.

При цьому колегія суддів вказала, що суд не повинен обмежуватись установленням лише організаційно-правової форми такого суб`єкта та відносин власності (структурний тест), а має також здійснити аналіз його діяльності, покладені на нього функції та встановити, чи є такий суб`єкт суб`єктом владних повноважень.

На переконання колегії суддів, у цій справі Прокурор був позбавлений можливості звернутися до суду в інтересах держави з позовом про порушення вимог Закону №922-VIII як в особі замовника закупівлі (комунального підприємства), так і в особі органу, якому цей замовник підпорядковується (обласна рада), що дозволило б захистити публічні інтереси щодо розпорядження бюджетними коштами у випадку їх нераціонального використання та запобігти відповідним зловживанням щодо змін ціни, які некомерційне комунальне підприємство могло допустити під час проведення публічної закупівлі.

Відтак на переконання колегії суддів у справі №905/1907/21 є вмотивовані підстави для уточнення висновку, наведеного у пункті 9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №911/2169/20.

Відповідно до пункту 7 частини першої та частини третьої статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному поряду палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 7 частини першої статті 228 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Верховний Суд враховує те, що елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

Відповідно до частини четвертої статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (пункт 4).

У відповідності до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VII та частини четвертої статті 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Враховуючи підстави касаційного оскарження та доводи скаржника щодо наявності/відсутності повноважень у прокурора, передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" та статтею 53 ГПК України, для звернення до суду з відповідним позовом в інтересах, зокрема комунального некомерційного підприємства, з огляду на те, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №905/1907/21 може мати суттєве значення для вирішення питання у даній справі, що розглядається №917/1203/21, щодо застосування цих норм права, а також для єдності судової практики, враховуючи, що постанова Верховного Суду є остаточною і виступає джерелом формування судової практики, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у справі №917/1203/21 відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №905/1907/21.

Керуючись статтями 228, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" на рішення Господарського суду Полтавської області від 13.01.2022 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 у справі №917/1203/21 зупинити до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №905/1907/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Селіваненко