ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2023 р. Справа №921/7/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Плотніцький Б.Д.

секретар судового засідання Гавриляк І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

Афродіта-М б/н від 28.12.2022 (вх. № ЗАГС 01-05/42/23 від

03.01.2023)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2022 (суддя

Стадник М.С., повний текст складено 29.11.2022)

у справі № 921/7/22

за позовом: Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС (надалі ПАТ Страхова група ТАС), м. Київ,

до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю Афродіта-М (надалі

ТзОВ Афродіта-М, с. Великі Гаї,

про стягнення 12 145,15 грн сплаченого страхового відшкодування

за участю учасників справи: не викликались,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Страхова група «ТАС» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТзОВ «Афродіта-М» про стягнення суми несплаченого страхового відшкодування на підставі договору добровільного комплексного страхування майна та відповідальності № FO-00802712 від 15.09.2020 в розмірі 12145,15 грн внаслідок настання страхового випадку.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.11.2022 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Афродіта-М на користь Приватного акціонерного товариства Страхова група ТАС 12145,15 грн сплаченого страхового відшкодування та 2270,00 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність усіх елементів цивільного правопорушення щодо покладення на відповідача відповідальності, у зв`язку з чим прийшов до висновку, що розмір заявлених збитків є обґрунтованим та підтвердженим матеріалами справи, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальних збитків в розмірі 12 145,15 грн підлягають до задоволення. Таким чином, на думку суду, відповідач повинен відшкодувати позивачу кошти, виплачені останнім як страхове відшкодування власнику салону краси.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТзОВ «Афродіта-М» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та не вірно застосовано норми процесуального права, рішення є необгрунтованим, ухвалене без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема, скаржник зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що саме на нього покладається обов`язок спростування усіх без виключення елементів складу цивільного правопорушення, та не погоджується з висновком суду про доведеність встановлення особи заподіювача шкоди. Окрім того, апелянт звертає увагу, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, наявність шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та шкодою та вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Також зазначає, що Акт комісійного обстеження про залиття від 04.01.2021 та Акт огляду від 13.01.2021, складений страховою компанією, не відображають фактичних подій, тому не можуть бути доказами, що підтверджують заподіяння шкоди відповідачем. Локальний кошторис, в якому відображена суму страхового відшкодування, на думку апелянта, оформлено не правильно.

Вважає, що позивачем не доведено протиправної поведінки відповідача, оскільки в Акті комісійного обстеження про залиття від 04.01.2021 не встановлено власника квартири АДРЕСА_1 для належного фіксування причин залиття приміщення позивача, а комісія лише обмежилась спілкуванням по телефону з невідомою відповідачу особою, яка повідомила, що затоплення відбулось внаслідок ремонту. Відповідач не погоджується з позицією суду, що не спростування відповідачем факту проведення ремонту приміщення кв. АДРЕСА_2 є підставою у відповідності до ст. ст. 993, 1166 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» для стягнення на користь позивача сплаченого страхового відшкодування в сумі 12142, 15 грн.

Також апелянт не вбачає причинно - наслідкового зв`язку для здійснення страхового відшкодування за затоплення приміщення Естет студії «Міра краси» за договором страхування, що укладений між позивачем та ОСОБА_1 . Вважає, що до Акту про залиття квартири мають бути додані докази обізнаності потенційного «винуватця» залиття про неможливість доступу до квартири разом із поясненнями свідків (мешканців будинку), також зазначає, що належним доказом встановлення причин залиття та розміру спричиненої шкоди є, зокрема, висновок експертизи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечив та зазначив, що на підтвердження вини відповідача, позивачем надано належні докази, зокрема, акт огляду від 13.01.2021, кошторис на будівельні роботи, страховий акт № 0039/28/251 від 19.01.2021 року з розрахунком суми страхового відшкодування, на підставі яких, судом прийнято законне та обґрунтоване рішення. Позивач стверджує, що ПАТ «СГ «ТАС» здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника за договором № FO-00802712 від 15.09.2020 року в розмірі 12145,15 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Отже, на думку позивача, з моменту виплати страхового відшкодування, позивач отримав право вимоги до власника квартири АДРЕСА_2 , яким є ТзОВ «Афродіта», як до особи, відповідальної за завдання збитків власнику приміщення Естет студії «Міра краси» в АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, позивач просить апеляційну скаргу ТзОВ «Афродіта» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Тернопільської області від 18.11.2022 у справі № 921/7/22 без змін.

Встановивши обставини справи, вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

15.09.2020 між Приватним акціонерним товариством «Страхова група "ТАС" (Страховик) та фізичною особою ОСОБА_1 ( Страхувальник), укладено договір добровільного страхування майна та відповідальності № FO-00902712, предметом якого є страхування майна та відповідальності власника житлового приміщення Естет студія "Міра краси" за адресою АДРЕСА_1 .

30.12.2020 із застрахованим майном відбулася страхова подія затоплення водою приміщення Естет студія "Міра краси" за адресою АДРЕСА_1 , про що комісією в складі: в.о. головного інженера ТзОВ "Коменерго Тернопіль 5" ОСОБА_2 , майстра дільниці ОСОБА_3 , слюсаря-ремонтника Ошуст Р. складено акт від 04.01.2021 про залиття (аварію), що сталася в системі холодного (гарячого) водопостачання та централізованого опалення (а.с.9).

В акті, зокрема, зазначено, що залиття пройшло з вищерозміщеної квартири АДРЕСА_2 . В одній з кімнат салону виявлено потьоки по стіні коричневого кольору з неприємним запахом фекалій. 01.01.2021 після зняття натяжної стелі виявлено наскрізні прорубані шви між трьома панелями перекриття. Зі слів власника салону, такий стан перекриття у всіх кімната.

Причиною залиття, що трапилась в системі ЦО: зі слів В`ячеслава при спілкуванні по телефону, який проводив ремонт в кв. АДРЕСА_2 залиття пройшло з системи центрального опалення. Доступ до квартири не дає. Висновок і рекомендації комісії: терміново ліквідувати причину залиття приміщення салону краси в вище розміщеній квартирі АДРЕСА_1 .

05.01.2021 ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «Страхова група "ТАС" із заявою про настання події із застрахованим майном та виплати страхового відшкодування.

Позивач, розглянувши заяву страхувальника, та на підставі:

- Акту огляду від 13.01.2021, складеного представником ПрАТ "СГ "ТАС" Бондаренко М.Л. за участі страхувальника ОСОБА_1 , в якому встановлено пошкодження приміщення кабінету салону краси, за адресою АДРЕСА_3 внаслідок затоплення з верхньої квартири: пошкоджено натяжну стелю та підкладку під стелю, стіни, тріщини в бетонному перекритті стелі, на підтвердження чого долучено фотографії (а. с.12-13);

- Локального кошторису на ремонтні роботи №2-1-1 приміщення салону краси: АДРЕСА_1 , відповідно до якого, вартість робіт і витрат по розбиранню підвісних стель, улаштуванню підвісної стелі та ремонт штукатурки стель, каменю та бетону з вапняним розчином на площі до 20 м2 товщина шару 20 мм становить 12 145,15грн (а.с.14);

- Страхового акту №00039/28/521 від 19.01.2021, затвердженого начальником Центрального Управління врегулювання страхових випадків ПрАТ "СГ "ТАС" з розрахунком страхового відшкодування, який становить 12 145,15грн, - виплатив страхове відшкодування на користь Страхувальника ОСОБА_1 в сумі 12 145,15грн, що підтверджується платіжним дорученням №153924 від 20.01.2021 (а.с.15-17).

Згідно інформації з Витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (дата реєстрації 26.06.2019), власником нежитлового приміщення № 2 салону краси "Міра краси", розміщеного за адресою АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно ( дата реєстрації 14.04.2020 ) власником квартири АДРЕСА_2 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Афродіта - М".

З моменту виплати страхового відшкодування, ПрАТ "СГ "ТАС" отримало право вимоги до відповідача страхового відшкодування, що і стало підставою звернення з позовом до суду.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про страхування", добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За частиною другою статті 8 Закону України "Про страхування", під страховим випадком розуміється подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком ( ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування").

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування").

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у ст. 1166 ЦК України. Згідно з ч. 1 вказаної статті майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зі змісту ч. 2 ст. 1166 ЦК України вбачається, що обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність вини доводить особа, яка завдала шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК України).

Водночас, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування завданої шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для правильного вирішення питання щодо стягнення відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування», статті 993 ЦК України суми шкоди, завданої внаслідок залиття, важливим є встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Як зазначалося вище, основним доказом винуватості відповідача, на який покликається позивач, є акт комісійного обстеження від 04.01.2021 залитої квартири та яка знаходяться в будинку АДРЕСА_2 .

Колегія суддів, надавши оцінку вказаному акту про залиття (аварію), що трапилась в системі холодного (гарячого) водопостачання та централізованого опалення від 04.01.2021, вважає за необхідне зазначити наступне.

Форма і зміст акту, який повинен складатися у разі залиття чи аварії квартир, встановлено у додатку № 4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті мають бути зазначені такі відомості:1) дата складання акту (число, місяць, рік); 2) прізвища, ініціали та посади членів комісії; 3) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; 4) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири,, з вини якого сталося залиття; 4) адреса квартири, поверх, форма власності; 5) характер залиття та його причини; 6) завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість); 7) висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Таким чином, складаючи акт про залиття, комісія повинна не тільки забезпечити присутність осіб, визначених у зазначених Правилах, але і вказати всю вищевказану необхідну інформацію.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені і мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини». Проста фіксація замокання стін та стелі не може бути розцінена судом як належний доказ того, що залиття сталося з вини відповідача.

Також комісія повинна взяти покази свідків, сусідів, які мешкають в цьому будинку.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України: у справі № 6-2125цс16 від 23.07.2017 року.

Наданий позивачем акт про залиття (аварію), що трапилась в системі холодного (гарячого) водопостачання та централізованого опалення від 04.01.2021 складений з порушенням вимог вказаних Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, оскільки такий не відповідає зазначеній вище нормі.

Суд апеляційної інстанції, зокрема, звертає увагу, що в акті не відображено прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача чи орендаря квартири, що зазнала шкоди; не відображено прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача чи орендаря квартири з вини якого сталося залиття; також відсутні дані про причини відсутності зацікавлених осіб (від потерпілої сторони та з боку винної), присутність яких є обов`язковою; не встановлено поверх, форма власності цих квартир. Також не встановлено характеру залиття та його причини, не містить визначення меж залиття, обсягу пошкоджень; не визначено обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття.

Крім того, в акті не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а комісія прийшла до висновку про вину відповідача зі слів В`ячеслава при спілкуванні по телефону, який повідомив, що проводить ремонт в кв. АДРЕСА_2 . В акті зазначено, що доступу до квартири не дає.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що якщо відсутній доступ до квартири, з якої відбулося залиття, комісія зобов`язана забезпечити присутність свідків, однак такого зроблено не було.

Отже, суд приходить до висновку, що акт від 04.01.2021 складений з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, тому не може бути прийнятий судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ, оскільки не містить належних доказів неправомірних дій щодо залиття квартири відповідачем, оскільки грунтується на припущеннях, а відтак, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями та шкодою.

Судом апеляційної інстанції враховується правова позиція, викладена у Постановах ВС ( зокрема, від 21.02.2018 в справі № 2-1974/11), в яких неодноразово зазначалося, що акт, який не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.

За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З аналізу наведеної статті ЦК України суд приходить до висновку, що потерпілий- позивач повинен надати докази, що підтверджують факт завдання йому шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідач, в свою чергу, повинен довести відсутність вини у заподіянні шкоди.

Як зазначалося вище, предметом даного спору є стягнення ПАТ«Страхова група «ТАС» страхового відшкодування з відповідача ТзОВ «Афродіта М».

В підтвердження розміру завданої шкоди позивачем надано локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 та ремонтні роботи, що становить 12 145,15 грн.

Аналізуючи зміст постанов Верховного Суду від 19.03.2018 в справі № 398/5325/15-ц, від 28.03.2018 в справі № 638/9832/15-ц, від 05.12.2018 в справі № 577/4972/16-ц, від 25.04.2018 в справі № 522/8363/13-ц, від 02.05.2018 в справі № 401/2142/16-ц, від 04.04.2018 в справі № 362/7517/13-ц, від 04.03.2019 № 752/20375/15-ц, фактичний розмір збитків, завданих залиттям квартири, може підтверджуватися наступними джерелами доказової інформації.

Так, це може бути кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва щодо ремонтно-відновлювальної роботи квартири, проведеної архітектором, повноваження якої підтверджуються сертифікатом архітектора, що зареєстрований у реєстрі сертифікованих архітекторів; або висновок судової будівельно-технічної експертизи; або звіт, складений особою, що має сертифікат суб`єкта оцінної діяльності; або звіт про визначення вартості відновлювальних ремонтно-будівельних робіт; або висновок про оцінку майна.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що кошторис, на який покликається позивач, як на підтвердження розміру завданих збитків у вигляді вартості ремонтно-будівельних робіт, не є належним та допустимим доказом, оскільки він складений невідомою особою ОСОБА_4 , без зазначення сертифіката особи на право складання такого документа.

Суд також погоджується з твердженнями скаржника про те, що в даному випадку належним доказом встановлення причин залиття та розміру спричиненої шкоди міг бути лише висновок експертизи.

Виходячи із встановлених обставин справи, відсутність належних та допустимих доказів вини відповідача, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Така позиція суду узгоджується з постановами Верховного Суду від 21.02.2018 в справі №2-1974/11, від 10.05.2018 в справі №465/2120/14-ц, постановою Верховного Суду України від 23.08.2017р. № 6-2125цс16.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.019 у справі № 342/180/17, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У справі «Трофимчук проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ч.1, 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд не повно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав не вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід скасувати, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Афродіта-М» задоволити.

Судовий збір за розгляд позовної заяви та розгляд апеляційної скарги, в силу положень ч.9 ст.129 ГПК України , покладається на позивача.

Керуючись, ст.ст. 129, 269, 275, 276, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Афродіта-М» задоволити.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.01.2022 у справі № 921/7/22 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (вул. проспект Перемоги, 65, м. Київ, 03062, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Афродіта-М» (вул. Об`їзна, 27 А, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47722, ) 2270,00 грн судових витрат зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви та 3405,00 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.288-289 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді Г.Т. Кордюк

Б.Д. Плотніцький