ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________РІШЕННЯ
"14" березня 2023 р. Справа № 916/2810/22
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
про стягнення 978848,96 грн.
За участю представників сторін:
від позивача - адвокат Ковальчук О.М., ордер серія ОД № 637663 від 20.10.2022;
від відповідача - не з`явився.
Обставини справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором про надання послуг по збиранню зернових та технічних культур від 13.06.2022 №2/13/06/22.
Ухвалою суду (суддя Петров В.С.) від 26.10.2022 позовну заяву фізичної особи-підприємця Мокан Іллі Ілліча прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/2810/22, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.11.2022 об 11:00 год.
29 листопада 2022 року до суду від відповідача у справі надійшла заява про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу), в якій відповідач просив суд зменшити неустойку у вигляді пені та штрафу на 100%.
29 листопада 2022 року до суду від відповідача у справі надійшла заява про зменшення розміру витрат позивача на надання правової допомоги.
28 грудня 2022 року від позивача у справі на електронну адресу суду надійшли заперечення на заяву про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу).
Також 28.12.2022 від позивача на електронну адресу суду надійшли заперечення проти заяви про зменшення судових витрат.
Ухвалою суду (суддя Петров В.С.) від 16.01.2023 закрито підготовче провадження у справі № 916/2810/22 та призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 13.02.2023 о 12:30.
Згідно розпорядження керівника апарату суду від 06.02.2023, відповідно до статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з увільненням судді ОСОБА_1 з 02.02.2023 від виконання обов`язків відправлення правосуддя на період проходження військової служби за призовом осіб на військову службу по загальній мобілізації на строк до оголошення демобілізації, з метою дотримання строків визначених Господарським процесуальним кодексом України, пункту 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду (у редакції затвердженій рішенням Ради суддів України від 15.09.2016) призначено повторний автоматизований розподіл справи № 916/2810/22, за яким суддею у справі визначено Нікітенка С.В.
Ухвалою суду від 13.02.2023 прийнято справу до провадження судді Нікітенка С.В., призначено справу до судового розгляду по суті на 14.03.2023 об 11:30 год. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 14.03.2023 об 11:30 год.
13 березня 2023 року від відповідача у справі на електронну адресу суду надійшла заява, в якій відповідач просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку з захворюванням представника відповідача, який не має можливості бути присутнім у судовому засіданні для надання пояснень та заперечень проти задоволення заявленого позову.
Зазначену заяву відповідача суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи.
Щодо заяви відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки явка представника відповідача у судове засідання 14.03.2023 не була визнана судом обов`язковою, тим більше відповідач посилається на хворобу представника, однак лист непрацездатності до заяви не надає, а також і не повідомляє, що лист непрацездатності буде надано після закриття лікарняного. Крім того, у відповідача була можливість завчасно надати суду свої пояснення та заперечення проти позову у письмовому вигляді, а також відповідно до ст. 161 ГПК України викласти свої заперечення проти позову у заявах по суті справи. Суд зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву, тощо.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті спору без участі представника відповідача.
Представник позивача у судовому засідання 14.03.2023 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених позовній заяві. Також у судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення заяви відповідача про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу).
Представник відповідача у судове засідання 14.03.2023 не з`явився.
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.
У судовому засіданні 14.03.2023 проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику позивача про орієнтовний час складення повного рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд,
Матеріали справи свідчать, що 13.06.2022 між фізичною особою-підприємцем Мокан І.І. (надалі - виконавець або позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю АНТАРЕС АГРО-П (надалі - замовник або відповідач) був укладений Договір про надання послуг по збиранню зернових та технічних культур №2/13/06/22 (надалі Договір).
Предметом Договору є послуги виконавця з проведення сільськогосподарських робіт: збирання зернових і технічних культур врожаю 2022 року на земельних площах замовника, які виконуються технікою виконавця за наведеними нижче умовами та в наступних обсягах: вартість послуг за 1 зібраний гектар в т.ч. ПДВ (грн) складає 1700,00 грн (п. 1.1. Договору).
Пунктом 1.2. Договору встановлено, що фактичні об`єми наданих послуг та розмір площі зібраного урожаю встановлюються за попереднім погодженням сторонами після закінчення збору культури шляхом підписання актів прийому-передачі виконаних робіт. Відповідні акти прийому-передачі виконаних робіт підписуються за сплином кожного календарного місяця (під час якого здійснювались роботи) та після повного виконання всього обсягу робіт (якщо робота закінчилась до кінця календарного місяця). Дані акти прийму-передачі виконаних робіт підписуються сторонами не пізніше ніж за 3 дні після закінчення кожного календарного місяця (під час якого здійснювались роботи) або всього обсягу виконаних робіт (якщо робота закінчилась до кінця календарного місяця).
Відповідно до умов п. 2.1.1. Договору, виконавець забезпечує виконання сільськогосподарських робіт, передбачених цим Договором, власною або орендованою технікою на площах Замовника, в термін з 14 червня 2022р. по 01 серпня 2022 р.
За наданні виконавцем послуги по збиранню урожаю замовник розраховується шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в цьому Договорі, протягом 30 календарних днів після підписання кожного акту виконаних робіт (п. 3.1. Договору).
Згідно умов п.4.1. Договору, за невиконання чи несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та цього Договору.
За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань замовник несе відповідальність в формі сплати пені у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла на момент прострочення від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення (п. 4.2. Договору).
Відповідно до умов п. 4.3. Договору, ч.2 ст. 625 ЦК України, якщо замовник прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу виконавця, то замовник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції (за умови зростання індексу інфляції) за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Пунктом п. 4.4. Договору, сторони погодили, що у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань замовником на період більше ніж 30 днів після підписання акту прийому-передачі, він зобов`язаний сплатити одноразовий штраф у розмірі 5% від суми грошового зобов`язання зазначеного у відповідному акті прийому-передачі.
Згідно умов п. 4.7. Договору, сторони погоджують, що даний договір підписується під час воєнного стану, отже, посилання на воєнний стан, війну та військові дії на території України не є підставою для несплати грошових коштів за зобов`язаннями, котрі виникли з даного договору (оскільки обидві сторони здійснюють свою діяльність під час воєнного стану та розуміють ризики такої діяльності в такий період). Зловживання правами під час воєнного стану не допускається.
Строк дії Договору встановлюється з моменту його підписання до 01.08.2022 р., а в частині взаєморозрахунків до повного його виконання (п. 5.4. Договору).
13 червня 2022 року сторони підписали АКТ прийому-передачі сільськогосподарської техніки, згідно якого сторони підтвердили факт здійснення передачі виконавцем і, відповідно, прийняття замовником, сільськогосподарську техніку з обслуговуючим персоналом.
05 липня 2022 року позивачем та відповідачем було підписано Звіт про виконану роботу, де зафіксовано надання виконавцем послуг по збиранню зернових та технічних культур в наступних обсягах - 118,1 га озимого ячменю та 426,9 га озимої пшениці. Замовник, підписуючись під даним звітом зазначив, що цей звіт є прийнятим замовником. Замовник претензій до обсягу і якості виконаних робіт виконавця не має.
05 липня 2022 року сторони підписали АКТ повернення сільськогосподарської техніки, згідно якого сторони підтвердили факт здійснення повернення замовником і, відповідно, прийняття виконавцем, сільськогосподарську техніку з обслуговуючим персоналом.
Відповідно до Акту надання послуг № 2 від 05.07.2022 року позивачем було передано, а відповідачем прийнято послуги по збиранню в наступних обсягах: 118,1 га озимого ячменю та 426,9 га озимої пшениці (загальна вартість послуг 926495,64 грн).
05 липня 2022 року позивачем було виставлено відповідачу на оплату рахунок № 2 на суму 926495,64 грн. Проте відповідач у строки встановлені п. 3.1. Договору даний рахунок не оплатив.
В подальшому 04 жовтня 2022 року позивач направив відповідачу претензію № 1 з вимогою сплати заборгованість за Договором у розмірі 926495,64 грн.
14 жовтня 2022 року згідно платіжного доручення № 55 та виписки з рахунку позивача в АТ Райфайзен банк за 14.10.2022, відповідач сплатив позивачу 100000,00 грн за збирання врожаю, згідно рахунка № 2 від 05.07.2022.
Таким чином, відповідач здійснив часткову оплату за надані позивачем послуги за Договором.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.
Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги ФОП Мокан І.І. підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Виходячи з норм ст. 526 Цивільного кодексу та ст. 193 Господарського кодексу (далі - ЦК та ГК) зобов`язання мають виконуватися сторонами належним чином згідно з умовами договору, вимогами кодексів та інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, які традиційно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх необхідних заходів для належного виконання нею зобов`язань.
Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Стаття 901 ЦК України визначає, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відповідно до ч. 1. ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 2 даної статті визначено, що у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 1 ст. 905 ЦК України передбачається, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (п.1 ст.202 ЦК України).
Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, позивач належним чином виконав умови Договору та надав відповідачу послуги по збиранню врожаю. Вартість послуг згідно з Актом надання послуг № 2 від 05.07.2022 становить 926495,64 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг, сплативши їх частково, лише у розмірі 100000,00 грн.
Строк та умови здійснення відповідачем оплати наданих позивачем послуг за Договором, визначені розділом 3 Договору.
Матеріали справі свідчать, що відповідачем в порушення приписів розділу 3 Договору та ч. 1 ст. 530 ЦК України в строк до 05.08.2022 не було здійснено повного розрахунку з позивачем за надані послуги.
Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 826495,64 грн - відповідачем суду не надано.
З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 826495,64 грн - є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.
Частини 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
Невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання з боку відповідача.
В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).
Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки випливає з вимог ст. 625 ЦК України.
Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно умов п. 4.1. Договору, за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та цього Договору.
Згідно з п. 4.2. Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань Замовник несе відповідальність в формі сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, якщо Замовник прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу Виконавця, то Замовник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції (за умови зростання індексу інфляції) за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (п. 4.3. Договору).
Згідно з п. 4.4. Договору у випадку прострочення виконання грошових зобов`язань Замовником на період більше ніж 30 днів після підписання акту прийому передачі, він зобов`язаний сплатити одноразовий штраф у розмірі 5 % від суми грошового зобов`язання зазначеного у відповідному акті прийому-передачі.
Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем строку сплати вартості наданих послуг, суд вважає, що позивач мав право здійснити нарахування пені, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, як передбачено Договором, а також 5% штрафу за прострочення виконання грошових зобов`язань відповідачем на період більше ніж 30 днів, що узгоджується з п. 4.2. та п. 4.4. Договору.
Також, за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 4.3. Договору правомірно нарахував відповідачу 3% річних.
Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків пені, 3% річних і штрафу, та встановлено, що вони є вірними.
Щодо заяви відповідача про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу) на 100%, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, довести наявність обставин, які можуть бути підставою для відповідного зменшення, має заінтересована особа, яка заявила пов`язане з цим клопотання (відповідач). Господарський суд повинен надати оцінку як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені) суди також беруть до уваги як обставини, прямо визначені у ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, так і інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.
Втім, закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд оцінити при ухваленні рішення.
Суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення пені; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення пені. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення пені, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховано, а які відхилено.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 916/878/20.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/101/19.
Наявність виняткових випадків, за яких можливе зменшення розміру пені та штрафних санкцій, відповідач обґрунтовує тим, що через військову агресію Російської Федерації проти України введено на всій території України воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Просить врахувати, що на додачу до карантину та режим надзвичайної ситуації для запобігання поширення COVID-19, відповідач вимушений був призупинити роботу у звичайному режимі, а більшість працівників покинули територію Одеської області або вступили до лав ЗСУ чи територіальної оборони у зв`язку із воєнним станом, що відповідно до листа № 2024/02.0-7 1 від 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України визнала форс-мажорними обставинами.
Вказує, що ТОВ АНТАРЕС АГРО-П є вітчизняним виробником сільськогосподарської продукції та останніми роками відчуває значні негативні фактори, що вплинули на фінансове становище Підприємства. Пандемія та введення воєнного стану у зв`язку з воєнною агресією Російської Федерації призвели до найтяжчих економічних наслідків, з якими стикнувся ринок сільськогосподарської продукції України та у світовому масштабі. Фактично виробник сільгосппродукції перебуває на межі виживання, що стало, крім іншого, наслідком посухи на півдні Одеської області у 2022 році в період росту рослин. Собівартість виробництва збільшилась майже вдвічі в результаті коливання курсу національної валюти, проблем із логістикою, блокуванням морських портів. Формування ціни продиктоване неможливістю збуту виробленої сільськогосподарської продукції.
Дані обставини, як вказав відповідач, спричинили вкрай негативні наслідки для господарської діяльності ТОВ Антарес Агро-П, як виробника виноробної продукції.
Крім того, відповідач зазначив, що матеріали справи не містять даних про завдання позивачу збитків.
Оцінюючи доводи відповідача, наведені в обґрунтування підстав для зменшення пені та штрафу, суд не приймає до уваги посилання останнього на скрутне фінансове становище, адже скрутне фінансове становище не є винятковим випадком в розумінні ст. 233 Господарського кодексу України та не є підставою для зменшення неустойки, яка підлягає стягненню, та не є доказом винятковості такого випадку.
Також, господарський суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність збитків, понесених позивачем внаслідок затримки оплати наданих послуг, оскільки обов`язок доведення наявності підстав для зменшення пені покладений саме на відповідача.
Суд також враховує, що згідно умов п. 4.7. Договору, сторони погодили, що даний договір підписується під час воєнного стану, отже, посилання на воєнний стан, війну та військові дії на території України не є підставою для несплати грошових коштів за зобов`язаннями, котрі виникли з даного договору (оскільки обидві сторони здійснюють свою діяльність під час воєнного стану та розуміють ризики такої діяльності в такий період). Зловживання правами під час воєнного стану не допускається.
Отже, введення військового стану та карантину, на думку суду, не є обставинами, з якими закон пов`язує можливість зменшення неустойки.
Водночас суд враховує ступінь виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг за Договором. Так, з матеріалів справи вбачається, що з 926495,64 грн відповідач сплатив лише 100000,00 грн.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про недоведеність відповідачем винятковості обставин, наведених в обґрунтування заяви про зменшення розміру неустойки (пені та штрафу), з огляду на що відповідна заява задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідач, позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені ФОП Мокан І.І. позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ст.ст. 123, 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,
1. Позов задовольнити повністю.
3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 23 березня 2023 р.

Суддя Нікітенко С.В.