ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. ОдесаСправа № 923/1309/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.,

при секретарі судового засідання Степановій О.В.,

за участю представників:

від Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича участі не брали,

від Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі участі не брали,

від Міністерства освіти і науки України участі не брали,

від Херсонської державної морської академії участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича

на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021, прийняте суддею Пінтеліною Т.Г., м. Херсон, повний текст складено 22.12.2021,

у справі №923/1309/21

за позовом: Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі

за участю третіх осіб, які на заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

-Міністерства освіти і науки України;

-Херсонської державної морської академії

про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною відмови у задоволенні заяви та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 р. Фізична особа-підприємець Колганов Олександр Гарійович звернувся з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати наказ Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №582 від 16.08.2021 "Про прийняття рішення про припинення договору оренди від 01.11.2018 №1516-18-065";

-визнати протиправною відмову Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича №03 від 14.06.2021 в частині збільшення строку оренди державного майна з метою приведення строку дії договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1516-18-065 від 01.11.2018 у відповідність із визначеним законом мінімальним строком;

-зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийняти рішення про задоволення заяви Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича №03 від 14.06.2021 в частині збільшення строку оренди державного майна шляхом внесення змін до договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1516-18-065 від 01.11.2018 з метою приведення його у відповідність із визначеним законом мінімальним строком.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного наказу відповідача та відмови Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у продовженні укладеного між сторонами договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1516-18-065 від 01.11.2018, оскільки позивачем було дотримано і виконано всі вимоги, передбачені чинним законодавством для пролонгації договірних орендних відносин.

За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 07.10.2021 відкрито провадження у справі №923/1309/21.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21 (суддя Пінтеліна Т.Г.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що оскаржуваний наказ Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі і відмова відповідача у продовженні договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1516-18-065 від 01.11.2018, укладеного між сторонами, не суперечать чинному законодавству та жодним чином не порушують прав чи законних інтересів позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Колганов Олександр Гарійович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення було помилково ототожнено порядок внесення змін до договору оренди з метою приведення строку його дії у відповідність з визначеним законом мінімальним строком та порядок продовження договору оренди з проведенням аукціону або без нього, адже вказані процедури є різними за своєю природою та регламентовані різними правовими нормами. Крім того, апелянт зазначає, що договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1516-18-065 від 01.11.2018 між сторонами було укладено менше, ніж на п`ять років, і з моменту укладення цей договір не продовжувався, у зв`язку з чим, з огляду на дотримання позивачем встановлених законодавством критеріїв для внесення змін до договору оренди в частині збільшення його строку з метою приведення останнього у відповідність з визначеним мінімальним строком, відповідач був зобов`язаний задовольнити відповідну заяву Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича №03 від 14.06.2021.

У відзиві на апеляційну скаргу №02.1-05/184 від 18.02.2022 (вх.№232/22/Д1 від 21.02.2022) Херсонська державна морська академія, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича і залишити рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21 без змін. Зокрема, Херсонська державна морська академія зауважує на наявності у неї, як балансоутримувача об`єкта оренди за договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1516-18-065 від 01.11.2018, та у відповідача, як орендодавця за даним договором, заперечень щодо продовження дії вказаного договору оренди у зв`язку з необхідністю користування орендованими приміщеннями балансоутримувачем для власних потреб.

Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у відзиві на апеляційну скаргу №10-09-00565 від 17.02.2022 (вх.№232/22/Д2 від 21.02.2022) просить у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича відмовити та залишити без змін рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21. У даному відзиві відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що розгляд заяви позивача про приведення строку договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1516-18-065 від 01.11.2018 у відповідність з визначеним законом мінімальним строком було здійснено Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з дотриманням вимог чинного законодавства, при цьому, беручи до уваги наявність вмотивованого звернення балансоутримувача про необхідність використання ним орендованого майна та відсутність передбаченої чинним законодавством заяви орендаря про продовження договору оренди, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди, рішення відповідача про припинення договору оренди є законним та обґрунтованим.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г. від 31.01.2022 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу №923/1309/21 до розгляду на 10.03.2022 о 12:00.

Між тим, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку з 17.02.2022 за розпорядженням керівника апарату суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №923/1309/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Південно-західного апеляційного господарського суду для апеляційного розгляду справи №923/1309/21 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Вказаний Указ затверджено Верховною Радою України Законом України №2102-IX від 24.02.2022.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Однак, з огляду на загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників суду, керуючись статтею 3 Конституції України, статтею 29 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", рішенням Ради суддів України №9 від 24.02.2022, враховуючи положення Указу Президента "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, наказом в.о. голови Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2022 №6-ОД "Про встановлення особливого режиму роботи Південно-західного апеляційного господарського суду в умовах воєнного стану" зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових справ до усунення обставин, які зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду в умовах воєнної агресії проти України.

За таких обставин, у зв`язку з викладеним судове засідання у справі №923/1309/21, призначене на 10.03.2022, не відбулося.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.03.2022 у визначеному складі суддів прийнято справу №923/1309/21 до свого провадження та, з огляду на введення в Україні воєнного стану внаслідок військової агресії Російської Федерації, вирішено про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21 повідомити додатково.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2022 вирішено розглянути апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича на рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній з урахуванням обставин справи для здійснення її своєчасного апеляційного перегляду відповідно до завдань господарського судочинства згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України; призначено дану справу до розгляду на 28.09.2022 об 11:30; попереджено учасників справи про те, що явка представників останніх у судовому засіданні 28.09.2022 обов`язковою не визнається, а також запропоновано їм надати до суду апеляційної інстанції заяви про розгляд справи без їх участі або заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2022 було відкладено розгляд справи №923/1309/21 на 09.11.2022 о 10:45.

Проте, проведення вищенаведеного судового засідання 09.11.2022 о 10:45 було унеможливлене з огляду на направлення суддів Таран С.В. та Філінюка І.Г. відповідно до наказу Голови Південно-західного апеляційного господарського суду №233-к від 26.10.2022 для участі у підготовці суддів апеляційних господарських суддів, яка проходила у період з 07.11.2022 по 11.11.2022, у зв`язку з чим ухвалою суду від 31.10.2022 було призначено справу №923/1309/21 до розгляду на 23.11.2022 о 10:45.

У зв`язку з відсутністю в Південно-західному апеляційному господарському суді електроенергії, зумовленою проведенням в місті Одеса екстрених відключень з метою збалансування енергосистеми та уникнення аварій на обладнанні, судове засідання у справі №923/1309/21, призначене 23.11.2022 о 10:45, не відбулося, про що складено відповідну довідку.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2022 призначено розгляд справи №923/1309/21 на 19.12.2022 о 10:00.

Однак, внаслідок відсутності в Південно-західному апеляційному господарському суді електроенергії, зумовленої проведенням в місті Одеса аварійних відключень з метою збалансування енергосистеми та уникнення аварій на обладнанні, судове засідання у справі №923/1309/21, призначене 19.12.2022 о 10:00, не відбулося, що підтверджується відповідною довідкою.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 призначено розгляд справи №923/1309/21 на 01.02.2023 об 11:30.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 було відкладено розгляд справи №923/1309/21 на 15.03.2023 об 11:30.

У судовому засіданні 15.03.2023 представники учасників справи участі не брали, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.141-144), при цьому Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало заяву №10-09-00139 від 06.09.2022 (вх.№232/22/Д3 від 03.10.2022) про розгляд справи №923/1309/21 без участі його представника.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2023, якою учасники процесу повідомлялись про призначення розгляду справи №923/1309/21 на 15.03.2023 об 11:30, як і всю іншу судову кореспонденцію у даній справі, Фізичній особі-підприємцю Колганову Олександру Гарійовичу було направлено за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і була вказана апелянтом безпосередньо в апеляційній скарзі, а саме: 73025, м. Херсон, вул. Лугова, буд. 24, кв. 31 (поштове відправлення №927).

Відповідно до відомостей з офіційного Інтернет-сайту "Укрпошта" про відстеження поштового відправлення копія вищенаведеної ухвали не була вручена скаржникові у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

За умовами частин другої-четвертої статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).

Частиною одинадцятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У Перехідних положеннях Господарського процесуального кодексу України, а саме: у пункті 17 та підпункті 17.1 передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Частинами п`ятою, шостою статті 242 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі Правила надання послуг поштового зв`язку).

Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою "Вручити особисто", рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку).

При цьому до повноважень господарських судів не віднесено визначення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Якщо ж фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

Отже, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії").

Колегія суддів також зауважує на тому, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі "Пономарьов проти України".

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в якому ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 у справі №923/1309/21 була оприлюднена 02.02.2023, тим більше, що Фізична особа-підприємець Колганов Олександр Гарійович безумовно був обізнаний про існування даного судового провадження, оскільки, виступаючи апелянтом у цій справі, тобто самим ініціатором апеляційного перегляду оскаржуваного ним рішення, є безпосередньо зацікавленим вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи і несе ризик настання несприятливих наслідків в результаті невжиття заходів щодо отримання інформації про рух справи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вжив усіх належних та необхідних заходів для повідомлення апелянта про судовий розгляд даної справи, зокрема, направляючи йому рекомендованою кореспонденцією копію ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 у справі №923/1309/21 за адресою, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вказана самим скаржником безпосередньо в апеляційній скарзі, при цьому враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження порушення оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів зазначає про те, що в силу приписів пункту 4 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України Фізична особа-підприємець Колганов Олександр Гарійович був належним чином сповіщений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Міністерство освіти і науки України своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу не надало, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Херсонської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

15.08.2012 на підставі свідоцтва про право власності САЕ 635744 від 02.07.2012 за державою в особі Міністерства освіти і науки України було проведено державну реєстрацію права власності на будівлі та споруди Херсонської державної морської академії за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вул. 40 років Жовтня (Небесної сотні), 25 (реєстраційний номер майна 20104590), про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №277125519 від 28.09.2021.

01.11.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ("Орендодавець") та Фізичною особою-підприємцем Колгановим Олександром Гарійовичем ("Орендар") укладено договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №1516-18-065 (далі договір №1516-18-065 від 01.11.2018), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 23,9 кв.м на першому поверсі в будівлі курсантського екіпажу, за адресою: м. Херсон, вул. Небесної сотні, 25, що перебуває на балансі Херсонської державної морської академії ("Балансоутримувач").

Згідно з пунктом 1.2 договору №1516-18-065 від 01.11.2018 майно передається в оренду з метою надання копіювально-тиражувальних послуг на площі 13,9 кв.м, продажу спеціалізованої літератури на площі 8 кв.м та продажу канцтоварів, що призначаються для навчальних закладів на площі 2 кв.м.

В силу пунктів 2.1, 2.2, 2.5 договору №1516-18-065 від 01.11.2018 Орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди. Забороняється передача майна в суборенду та його приватизація.

Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку серпень 2018 року 1528,50 грн. Розмір орендної плати за перший місяць оренди жовтень 2018 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за вересень місяць 2018 року. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (пункти 3.1-3.4 договору №1516-18-065 від 01.11.2018).

У пункті 3.6 договору №1516-18-065 від 01.11.2018 сторони узгодили, що орендна плата перераховується Орендарем до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, що наступає за звітним місяцем, з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Методикою розрахунку.

Пунктом 7.1 договору №1516-18-065 від 01.11.2018 передбачено, що Орендодавець зобов`язується за участю Балансоутримувача передати Орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

Відповідно до пунктів 10.1, 10.2 договору №1516-18-065 від 01.11.2018 цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.11.2018 до 01.10.2021 включно. Умови цього договору зберігають силу протягом усього строку дії Договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище Орендаря, а в частині зобов`язань Орендаря щодо орендної плати до виконання зобов`язань.

Зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (пункт 10.3 договору №1516-18-065 від 01.11.2018).

На виконання умов вищезазначеного договору 01.11.2018 Регіональним відділенням Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, Херсонською державною морською академією та Фізичною особою-підприємцем Колгановим Олександром Гарійовичем підписано акт приймання-передачі державного майна б/н, що є додатком №2 до договору №1516-18-065 від 01.11.2018, та з якого вбачається, що Орендодавець та Балансоутримувач передали, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене нерухоме майно вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 23,9 кв.м на першому поверсі в будівлі курсантського екіпажу, за адресою: м. Херсон, вул. Небесної сотні, 25, що перебуває на балансі Херсонської державної морської академії.

В подальшому Херсонська державна морська академія звернулася до Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (лист №02.1-05/641 від 14.05.2021) та Міністерства освіти і науки України (лист №02.1-05/642 від 14.05.2021), повідомивши останніх про намір використовувати орендоване позивачем на підставі договору №1516-18-065 від 01.11.2018 майно для власних потреб з метою організації освітнього процесу, у зв`язку з чим просило відповідача не продовжувати оренду вказаних приміщень.

Листом Херсонської державної морської академії №02.1-05/814 від 18.06.2021 позивача було проінформовано про не продовження низки укладених з останнім договорів оренди, у тому числі і договору №1516-18-065 від 01.11.2018, внаслідок необхідності використання орендованих приміщень для власних потреб.

15.06.2021 відповідачем було отримано заяву Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича №03 від 14.06.2021, в якій останній, посилаючись, зокрема, на положення частини третьої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 та пункт 125 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020, просив збільшити строк оренди державного майна за всіма укладеними між сторонами договорами, в тому числі і за договором №1516-18-065 від 01.11.2018, з метою приведення строку дії цих чинних договорів у відповідність із визначеним законом мінімальним строком (п`ять років).

За результатами розгляду вищенаведеної заяви Регіональне відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі в адресованому позивачу листі №18-03-02030 від 07.07.2021, посилаючись на звернення балансоутримувача щодо не продовження укладених між сторонами договорів оренди (зокрема, договору №1516-18-065 від 01.11.2018) у зв`язку з використанням орендованих приміщень для власних потреб, повідомило про те, що відповідачем буде прийнято рішення про відмову у продовженні зазначених договорів оренди.

14.07.2021 на адресу відповідача надійшов лист Херсонської державної морської академії №02.1-05/915 від 14.07.2021, в якому в доповнення до обставин, вказаних в раніше надісланому листі №02.1-05/641 від 14.05.2021 щодо непродовження договорів оренди, зазначено про можливість даної академії самостійно забезпечити надання послуг друкування, копіювання, сканування, ламінування, здійснення реалізації навчальної літератури, методичних, науково-методичних, наукових і науково-технічних видань.

Аналогічні обставини були повідомлені Херсонською державною морською академією в адресованому Міністерству освіти і науки України листі №02.1-05/877 від 05.07.2021.

Листом №1/11-6007 від 13.08.2021 Міністерство освіти і науки України, як уповноважений орган управління, повідомило позивача, відповідача та Херсонську державну морську академію, зокрема, про те, що договір №1516-18-065 від 01.11.2018 не буде продовжено, оскільки балансоутримувач має намір використовувати об`єкт оренди для власних потреб.

Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №582 від 16.08.2021 "Про прийняття рішення про припинення договору оренди від 01.11.2018 №1516-18-065" на підставі статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019, пункту 142 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020, враховуючи листи Херсонської державної морської академії №02.1-05/641 від 14.03.2021, №02.1- 05/916 від 14.07.2021 та заяву Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича №03 від 14.06.2021, у зв`язку з необхідністю використання майна для власних потреб балансоутримувача вирішено припинити з 02.10.2021 чинність договору оренди №1516-18-065 від 01.11.2018 вбудованих нежитлових приміщень загальною площею 23,9 кв.м на першому поверсі будівлі курсантського екіпажу, що перебуває на балансі Херсонської державної морської академії, за адресою: м. Херсон, вул. Небесної сотні, 25, по закінченню строку, на який його було укладено.

В листі №18-03-02471 від 17.08.2021 відповідач повідомив Фізичну особу-підприємця Колганова Олександра Гарійовича про прийняття рішення щодо припинення договору №1516-18-065 від 01.11.2018 у зв`язку зі спливом строку, на який він був укладений.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №582 від 16.08.2021 "Про прийняття рішення про припинення договору оренди від 01.11.2018 №1516-18-065"; про визнання протиправною відмови Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича №03 від 14.06.2021 в частині збільшення строку оренди державного майна з метою приведення строку дії договору №1516-18-065 від 01.11.2018 у відповідність із визначеним законом мінімальним строком, а також про зобов`язання відповідача прийняти рішення про задоволення вищенаведеної заяви позивача №03 від 14.06.2021 в частині збільшення строку оренди державного майна шляхом внесення змін до договору №1516-18-065 від 01.11.2018 з метою приведення його у відповідність із визначеним законом мінімальним строком.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що оскаржуваний наказ Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі і відмова відповідача у продовженні договору оренди №1516-18-065 від 01.11.2018 за заявою Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича не суперечать чинному законодавству та жодним чином не порушують прав чи законних інтересів позивача.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає правильним висновок Господарського суду Херсонської області щодо відмови у задоволенні позову, проте не погоджується з наведеним судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні обґрунтуванням підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договір №1516-18-065 від 01.11.2018 є договорами найму (оренди) державного майна.

Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В силу частини шостої статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з частиною другою статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України унормовано, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Як зазначалося вище, у пункті 10.1 договору №1516-18-065 від 01.11.2018 сторонами узгоджено, що цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01.11.2018 до 01.10.2021 включно.

03.10.2019 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ, у пункті 1 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих зазначених норм).

Водночас згідно з пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 з дня введення в дію цього Закону було визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992.

Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 опублікований в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, а відтак саме з цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за винятком окремих норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").

За загальним правилом, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті (частина перша статті 5 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 (далі Закон України "Про оренду державного та комунального майна") строк договору оренди не може становити менше п`яти років, крім випадків, визначених Порядком передачі майна в оренду.

Водночас за змістом статті 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка визначає особливості укладення договору оренди державного і комунального майна та внесення змін до нього, договір оренди формується на підставі примірного договору оренди, що затверджується, зокрема, Кабінетом Міністрів України - щодо майна державної власності. Договір оренди може відрізнятися від примірного договору оренди, якщо об`єкт оренди передається в оренду з додатковими умовами. Рішенням Кабінету Міністрів України можуть бути передбачені особливості договору оренди майна, що передається в оренду з додатковими умовами.

Особливості визначення умов передачі майна в оренду, в тому числі пам`яток архітектури та містобудування, укладення договорів оренди встановлюються Порядком передачі майна в оренду та представницькими органами місцевого самоврядування щодо комунального майна. Порядком передачі майна в оренду встановлюються особливості внесення змін до умов договорів оренди та підстав для внесення таких змін, зокрема, щодо зміни строку оренди, у разі якщо договір був укладений на строк, менший ніж мінімальний строк оренди, передбачений частиною 3 статті 9 цього Закону (частина 4 статті 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020 було затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна (далі Порядок), положення якого визначають механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Пункт 125 Порядку структурно знаходиться в розділі "Внесення змін до договору оренди" та пов`язаний, насамперед, із положеннями статті 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

При цьому порядок та умови зміни строку оренди у разі якщо договір був укладений на строк, менший ніж мінімальний строк оренди, передбачений частиною третьою статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", визначені саме пунктом 125 Порядку, за змістом якого, зокрема, не допускається внесення змін до договору оренди з метою збільшення строку його дії, крім випадків, коли договір був укладений на строк, що становить менш як п`ять років, та з моменту укладення не продовжувався, і заява орендаря стосується збільшення строку оренди з метою приведення його у відповідність із визначеним Законом мінімальним строком. Заява орендаря підлягає задоволенню, якщо право власності на об`єкт оренди зареєстровано за державою (відповідною територіальною громадою) у державному реєстрі речових прав станом на дату заяви орендаря або станом на дату закінчення строку, на який був укладений договір. У разі прийняття рішення про внесення змін до договору з метою приведення його строку у відповідність із мінімальним строком оренди, передбаченим Законом, договір оренди викладається в новій редакції згідно з примірним договором оренди, затвердженим відповідно до частини першої статті 16 Закону, але перебіг строку оренди визначається ретроактивно з дати підписання акта приймання-передачі майна за договором, до якого вносяться зміни шляхом викладення його у новій редакції. Якщо це вимагається законом, договір оренди, викладений у новій редакції, підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Системний аналіз положень пункту 125 Порядку дозволяє суду дійти наступних висновків.

По-перше, цей пункт спрямований на уніфікацію умов договорів оренди державного та комунального майна, укладених до прийняття Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також договорів, що укладаються після його прийняття в частині строку його дії з метою забезпечення прав та гарантій учасників цих правовідносин.

По-друге, у цьому пункті нормативно закріплено як загальну заборону щодо збільшення строку дії договору оренди шляхом внесення змін до договору оренди державного та комунального майна, так і виключення з такої заборони, для застосування якого необхідне дотримання наступних критеріїв: а) договір був укладений на строк, що становить менш як п`ять років; б) договір з моменту укладення не продовжувався; в) заява орендаря стосується збільшення строку оренди з метою приведення його у відповідність із визначеним Законом мінімальним строком; г) право власності на об`єкт оренди зареєстровано за державою (відповідною територіальною громадою) у державному реєстрі речових прав станом на дату заяви орендаря або станом на дату закінчення строку, на який був укладений договір.

По-третє, відповідно до наведеного пункту можливість задоволення відповідної заяви орендаря кореспондує як його праву на внесення таких змін, так і обов`язку орендодавця розглянути зазначену заяву та, за умови відповідності вищенаведеним критеріям, внести зміни до укладеного договору з метою приведення його строку у відповідність із мінімальним строком оренди.

По-четверте, зазначеним пунктом встановлено порядок внесення відповідних змін: а) викладення договору оренди в новій редакції згідно з примірним договором оренди, при цьому, як зазначалося вище, за змістом частини першої статті 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди формується на підставі примірного договору оренди, що затверджується Кабінетом Міністрів України - щодо майна державної власності або представницькими органами місцевого самоврядування - щодо майна комунальної власності, а якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив примірний договір оренди комунального майна, застосовується примірний договір оренди державного майна (примірний договір оренди єдиного майнового комплексу державного підприємства, його відокремленого структурного підрозділу та примірний договір оренди нерухомого майна, іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №820 від 12.08.2020); б) перебіг строку оренди визначається ретроактивно з дати підписання акта приймання-передачі майна за договором, до якого вносяться зміни шляхом викладення його у новій редакції, тобто строк зміненого договору фактично повинен дорівнювати встановленому у частині третій статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" мінімальному п`ятирічному строку з моменту підписання відповідного акта; в) викладений у новій редакції договір оренди державного або комунального майна підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації у випадках, передбачених законодавством.

Загальний порядок внесення змін до господарського договору встановлений статтею 188 Господарського кодексу України, якою передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Подібним чином врегульовано підстави для зміни або розірвання договору у статті 651 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, право на внесення змін до договору виникає лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас, в аспекті спору, що розглядається, колегія суддів зазначає, що в даному випадку правовою підставою внесення змін до договору є приписи абзацу 5 частини четвертої статті 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", які конкретизовані в пункті 125 Порядку, а відтак зазначені зміни могли бути внесені до договору за згодою сторін або на підставі рішення суду, тобто укладення цього договору (внесення змін до нього) є обов`язковим в силу вказаних вище приписів чинного законодавства, з урахуванням алгоритму, наведеного судом вище. При цьому, у випадку якщо право на внесення змін передбачено договором або законом, застосування норм статті 652 Цивільного кодексу України щодо його зміни або розірвання у зв`язку з істотною зміною обставин не вимагається.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що з моменту звернення орендаря із заявою про внесення змін до договору оренди шляхом приведення його строку у відповідність до вимог законодавства у орендодавця виникає обов`язок розглянути зазначену заяву та, за умови відповідності встановленим критеріям, внести зміни до укладеного договору з метою приведення його строку у відповідність із мінімальним строком оренди.

Саме такий сталий правовий висновок про те, що за умови дотримання орендарем встановлених пунктом 125 Порядку критеріїв орендодавець зобов`язаний внести зміни до договору з метою приведення його строку у відповідність із мінімальним строком оренди, у зв`язку з чим наявність згоди сторін на внесення відповідних змін не вимагається, викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 13.10.2021 у справі №921/604/20, від 30.06.2022 у справі №920/175/21 та від 01.11.2022 у справі №926/186/22.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В силу частини першої статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19), а право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі №338/180/17), відтак суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У справі "Белеш та інші проти Чеської Республіки" Європейський суд з прав людини зауважив, що право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав та обов`язків.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 04.12.1995 у справі "Белле проти Франції" для того щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, оскільки обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Неналежність або неефективність обраного позивачем способу захисту права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд повинен встановити на що саме спрямований позов та вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту в обраний позивачем спосіб.

Дослідивши підстави позову у даній справі, мету та спрямованість останнього через призму доводів позивача, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича фактично спрямовані на приведення договору №1516-18-065 від 01.11.2018 у відповідність із визначеним законом мінімальним строком шляхом внесення змін до укладеного між сторонами договору в частині збільшення строку оренди державного майна.

Натомість відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, стверджує про відсутність у нього обов`язку внести зміни до вищенаведеного договору за результатами розгляду відповідної заяви Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича, поданої останнім протягом строку дії зазначеного договору оренди.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вбачає, що між сторонами фактично існує спір щодо необхідності внесення змін до укладеного між ними договору №1516-18-065 від 01.11.2018 в частині збільшення строку оренди державного майна з метою приведення його у відповідність із визначеним законом мінімальним строком.

Між тим, місцевий господарський суд зазначеного не врахував та, не встановивши на що спрямований позов, не дослідивши належним чином характер спірних правовідносин, при вирішенні даного спору безпідставно застосував положення статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якими регламентовано порядок продовження договору оренди, проте, беручи до уваги, що спірні правовідносини виникли з приводу внесення змін до договору оренди з метою приведення його строку у відповідність до вимог законодавства, такі правовідносини регулюються статтею 16 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", що визначає порядок укладення договору оренди та внесення змін до нього.

За таких обставин, Господарським судом Херсонської області при ухваленні оскаржуваного рішення було помилково ототожнено порядок внесення змін до договору оренди з метою приведення строку його дії у відповідність з визначеним законом мінімальним строком та порядок продовження договору оренди з проведенням аукціону або без нього, не зважаючи на те, що наведені процедури є різними за своєю природою, підставами, правовими наслідками, а також регламентовані окремими нормами, оскільки виступають відмінними один від одного правовими інструментами в контексті встановлення строку договірних орендних відносин щодо майна державної власності.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

Отже, підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій статті 651 Цивільний кодекс України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

За умовами частин четвертої, п`ятої статті 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Таким чином, право особи на звернення до суду з вимогою про внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає визначеним статтею 16 Цивільного кодексу України способам захисту (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

З огляду на викладене, належним способом захисту порушених прав позивача, який прагне внести зміни до укладеного між сторонами договору №1516-18-065 від 01.11.2018 в частині збільшення строку оренди державного майна з метою приведення його у відповідність із визначеним законом мінімальним строком є позов про зобов`язання внести зміни до договору оренди.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду щодо способу захисту повністю узгоджується з постановами Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №921/604/20 та від 01.11.2022 у справі №926/186/22, які прийняті у подібних правовідносинах та в яких способом захисту виступає саме вимога позивача про зобов`язання внести зміни до договору оренди.

За таких обставин, а також беручи до уваги спірність правовідносин щодо внесення змін до договору, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що позовні вимоги про визнання протиправним і скасування наказу та про визнання протиправною відмови у задоволенні заяви про збільшення строку договору не відповідають належним та ефективним способам захисту, оскільки судове рішення, що набрало законної сили, про задоволення таких вимог не є підставою для внесення відповідних змін до договору №1516-18-065 від 01.11.2018 в частині збільшення строку оренди державного майна з метою приведення його у відповідність із визначеним законом мінімальним строком, а позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про задоволення вищенаведеної заяви Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича взагалі становить втручання у дискреційні повноваження Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, що є неприпустимим. Натомість належним способом захисту у такому спорі виступає вимога про зобов`язання внести зміни до договору оренди, тим більше, що позивач у межах розгляду справи про зобов`язання внести зміни до договору оренди вправі посилатися, зокрема, на незаконність наказу Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №582 від 16.08.2021 "Про прийняття рішення про припинення договору оренди від 01.11.2018 №1516-18-065" без заявлення вимоги про визнання його незаконним та скасування, адже такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову з підстав неналежності обраного позивачем способу захисту.

При цьому, беручи до уваги те, що у даній справі позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною відмови у задоволенні заяви та зобов`язання відповідача прийняти рішення не відповідають належним та ефективним способам захисту, останні, відповідно, не підлягає і розгляду по суті, адже обрання позивачем неналежного способу захисту вже є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.12.2020 у справі №5017/1221/2012 та від 18.05.2022 у справі № 914/1191/20.

За таких обставин, беручи до уваги неналежність та неефективність обраного позивачем способу захисту, оцінка доводам апеляційної скарги, які стосуються суті позовних вимог (зокрема, про неправомірність відмови у внесенні змін до договору), апеляційним господарським судом не надається, як не надається і оцінка доводам Херсонської державної морської академії і Регіонального відділення Фонду державного майна в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про протилежне.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що скаржник в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, між тим колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду при апеляційному перегляді вказаного рішення суду першої інстанції не встановлено правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, натомість останнє підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, у зв`язку з чим вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За умовами статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21 не повністю відповідає вказаним вище вимогам у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, а тому підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Колганова Олександра Гарійовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення Господарського суду Херсонської області від 13.12.2021 у справі №923/1309/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.03.2023 у зв`язку з участю головуючого судді у Всеукраїнському семінарі.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя І.Г. Філінюк