ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" березня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/685/20

Господарський суд Одеської області
У складі судді Желєзної С.П.
Секретаря судових засідань Босової Ю.С.
За участю представників сторін:
Від позивача: Добров Ю.І. в порядку самопредставництва;

Від відповідача: Гусельщикова М.А. на підставі довіреності;
Від третьої особи: Довбишев Д.О. на підставі ордеру;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Міністерства оборони України до публічного акціонерного товариства „МТБ Банк, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „Ферст груп, про стягнення 15 769 026,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (далі по тексту Міністерство) звернулось до господарського суду із позовною заявою до публічного акціонерного товариства „МТБ Банк (далі по тексту ПАТ „МТБ Банк) про стягнення суми банківської гарантії №0GO196440/K від 20.06.2019р. у розмірі 15 769 026,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом відмови відповідача сплатити суму банківської гарантії №0GO196440/K від 20.06.2019р., виданої в забезпечення виконання зобов`язань товариства з обмеженою відповідальністю „Ферст груп (далі по тексту ТОВ „Ферст груп) за договором поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р., укладеним з позивачем, у зв`язку з недотриманням ТОВ „Ферст груп вимог договору щодо обсягу поставки товару, якості та строків поставки.

Ухвалою суду від 18.03.2020р. дана справа була призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження із залученням до участі у дану справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ „Ферст груп.

Ухвалою суду від 08.07.2020р. провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями у межах справи №904/1633/20 та справи №904/1906/20, які перебували у провадженні господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 17.01.2022р. провадження по даній справі було поновлено.

Ухвалою суду від 09.02.2022р. підготовче провадження по даній справі було закрито із призначенням судового засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 25.05.2022р. провадження у даній справі було зупинено до перегляду Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду судового рішення по справі №904/1906/20.

Ухвалою суду від 09.02.2023р. провадження по даній справі було поновлено.

ПАТ „МТБ Банк повністю заперечував проти задоволення заявлених позивачем вимог, посилаючись на неможливість перерахування грошових коштів за гарантією з огляду на встановлену ухвалою господарського суду міста Києва від 01.11.2019р. по справі №910/15277/19 заборону здійснювати будь-які дії на виконання гарантії. Крім того, відповідачем також наголошено, що пред`явлена позивачем вимога не була обґрунтована постачанням ТОВ „Ферст груп товару неналежної якості, оскільки Міністерство стверджувало лише про порушення строку поставки товару. Наведене, з урахуванням направлення позивачем вимоги про сплату гарантії за адресою, відмінною від адреси, зазначеної Банком у виданій гарантії, за переконанням відповідача, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

ТОВ „Ферст груп також заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на продовження строків поставки товару за договором №286/1/19/23 від 02.07.2019р. згідно рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2020р. по справі №910/15320/19. Третьою особою також було наголошено, що долучені позивачем до позовної заяви паспорти якості не можуть бути належними доказами на підтвердження поставки товару неналежної якості.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, господарський суд встановив наступне.
20.06.2019р. ПАТ „МТБ Банк було видано банківську гарантію №0GO196440/R, згідно якої Банк (Гарант) безвідклично та безумовно зобов`язався виплатити Міністерству (Бенефіціару) 15 769 026,00 грн. після одержання письмової вимоги, в якій стверджується, що ТОВ „Ферст груп (Принципал) не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору про закупівлю нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України). Термін дії гарантії з 24.06.2019р. по 24.01.2020р. і будь-яка письмова вимога Бенефіціара на оплату має бути отримана Гарантом за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 15, корпус 1, літ. А.

02.07.2019р. між Міністерством (Замовник) та ТОВ „Ферст груп (Постачальник) було укладено договір про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (бензин), для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету України) №286/1/19/23, відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується постачати у 2019р. бензин автомобільний довготривалого зберігання А-80-ДЗ для потреб Замовника згідно специфікації, а Замовник зобов`язується забезпечити приймання продукції та її оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно специфікації.

Специфікацією, яка наведена у п. 1.1 договору поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р. передбачено, що Постачальник до 30.08.2019р. (включно) має поставити 3 305,0 тонн бензину; до 30.09.2019р. (включно) - 2 649,0 тонн бензину; до 31.10.2019р. (включно) - 3 673,00 тонн бензину; загальна вартість продукції з ПДВ складає 315 380 520,00 грн.

Згідно з п. п. 2.2, 2.4 договору поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р. одержувачами продукції є військові частини, склади (бази) пального, Центи забезпечення пальним згідно з рознарядками Замовника, що є невід`ємною частиною договору. Одержувач Замовника здійснює контроль за якістю продукції відповідно до вимог „Інструкції з контролю якості паливно-мастильних матеріалів, спеціальних рідин та компонентів ракетного палива у Збройних Силах України, введеної в дію наказом Міністра оборони України №777 від 16.12.2011р.

Відповідно до п. 5.5 договору поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р. договір вважається виконаним при умові постачання 99% продукції.

Умовами п. 10.1 договору поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р. договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Після закінчення терміну дії договору коригування зобов`язань здійснюється на підставі підписаних обома сторонами актів звіряння.

Положеннями п. 11.1 договору поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р. передбачено, що Постачальник забезпечує виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 5% від суми договору (гарантія виконання зобов`язань №0GO196440/R від 20.06.2019р. на суму 15 769 026,00 грн.). Замовник зобов`язується повернути Постачальнику забезпечення виконання договору не пізніше 5-ти банківських днів після документального підтвердження належного виконання договірних зобов`язань. Підставою для повернення забезпечення виконання цього договору є виконання Постачальником усіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та у визначені строки (терміни) і виключно за ціною згідно положень цього договору. Якщо будуть мати місце порушення щодо виконання умов цього договору, та/або буде здійснено постачання продукції неналежної якості, або постачання з порушенням встановлених строків постачання, забезпечення виконання договору не повертається.

Згідно з п. 3 додатку №12.1, який визначає порядок приймання продукції, до договору поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р. прийняття продукції за кількістю та якістю оформлюється актом приймання-передачі (додаток №22 до Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України), який повинен бути складений в останній день приймання продукції. Належним чином оформлений і підписаний акт приймання-передачі є підтвердженням приймання продукції.

Додатком №12.2 (рознарядка на постачання) до договору поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р. визначено перелік одержувачів бензину, обсяги постачання та строки поставки. Так, ТОВ „Ферст груп мало поставити, зокрема, військовій частині НОМЕР_1 (Дніпропетровська область) у строк до 30.08.2019р. (включно) бензин масою 2 140,00 тонн; до 30.09.2019р. (включно) 1 798,00 тонн; до 31.10.2019р. (включно) 1 562,00 тонн. Крім того, відповідач мав поставити бензин військовій частині НОМЕР_2 (Київська область).

ТОВ „Ферст груп здійснювало постачання бензину військовій частині НОМЕР_1 протягом періоду з 12.09.2019р. по 27.12.2019р, що підтверджується актами приймання-передачі бензину №83, №86, №90, №94, №132, №133, №135, №136. Крім того, факт поставки бензину до різних військових частин підтверджується актами приймання-передачі військового майна №№24, 37, 39, 88, 136,207, 40, 50, 54, 57.

13.09.2019р. Київською торгово-промисловою палатою за результатами розгляду запиту ТОВ „Ферст груп було складено висновок №1703-4/398 про істотну зміну обставин.

28.10.2019р. Міністерство звернулось до ПАТ „МТБ Банк за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, 28, із вимогою №286/9/6713, згідно якої позивачем із посиланням на умови банківської гарантії №0GO196440/R від 20.06.2019р. було повідомлено відповідача, що Постачальник порушив умови договору, а саме: на 9 діб прострочив кінцевий термін постачання першої партії продукції до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Так, кінцевий термін постачання першої партії продукції за договором визначено до 30.08.2019р. (включно). Проте, в акті приймання-передачі № 82 зафіксовано, що продукція масою 349,798 тонн на суму 11 459 382,00 грн. надійшла до військової частини лише 08.09.2019р. Посилаючись на викладені обставини позивач просив перерахувати суму банківської гарантії у розмірі 15 769 026,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.11.2019р. по справі №910/15277/19 заява ТОВ „Ферст груп про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви була задоволена шляхом заборони ПАТ „МТБ Банк здійснювати будь-які дії на виконання гарантії № 0GO196440/K від 20.06.2019р. Вказана ухвала була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень 04.11.2019р.

Листом від 04.11.2019р. ТОВ „Ферст груп було повідомлено ПАТ „МТБ Банк про заборону, встановлену ухвалою господарського суду міста Києва від 01.11.2019р. по справі №910/15277/19, здійснювати будь-які дії на виконання гарантії №0GO196440/K від 20.06.2019р.

Листом №611/04 від 07.11.2019р. ПАТ „МТБ Банк у відповідь на вимогу Міністерства було повідомлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 01.11.2019р. по справі №910/15277/19 Банку заборонено здійснювати будь-які дії на виконання гарантії. Таким чином, підстави для задоволення вимоги Міністерства відсутні.

17.12.2019р. інженером ТОВ „Ферст груп було складено паспорт якості №77. Згідно наведеного у паспорті висновку за перевіреними показниками проба бензину автомобільного довготривалого зберігання А-80-ДЗ відповідає ДСТУ 8704-2017 „Бензин автомобільний довготривалого зберігання.Технічні умови.

17.12.2019р. інженером ТОВ „Ферст груп було складено паспорт якості №78. Згідно наведеного у паспорті висновку за перевіреними показниками проба бензину автомобільного довготривалого зберігання А-80-ДЗ відповідає ДСТУ 8704-2017 „Бензин автомобільний довготривалого зберігання.Технічні умови.

17.12.2019р. ТОВ Інспекторат Україна було складено паспорт технічної якості №1785/19КР, згідно якого бензин автомобільного довготривалого зберігання А-80-ДЗ відповідає вимогам ДСТУ.

18.12.2019р. ТОВ „Ферст груп було поставлено військовій частині НОМЕР_2 бензин автомобільного довготривалого зберігання А-80-ДЗ, що підтверджується товарно-транспортними накладними №848284, №848374.

19.12.2019р. представника військової частини НОМЕР_2 було складено акт №276 відбирання проб пального, а саме: бензину автомобільного довготривалого зберігання А-80-ДЗ.

21.12.2019р. представника військової частини НОМЕР_2 було складено акт №278 повторного відбирання проб пального, а саме: бензину автомобільного довготривалого зберігання.

23.12.2019р. представника військової частини НОМЕР_2 було складено акт №1 приймання нафтопродуктів за якістю, згідно якого комісія дійшла висновку, що поставлений ТОВ „Ферст груп у грудні 2019р. за договором №286/1/19/23 від 02.07.2019р. бензин автомобільний довготривалого зберігання А-80-ДЗ не відповідає вимогам ДСТУ 8704:2017 згідно паспорту якості 10 ХЦ МО України №2033 від 20.12.2019р., №2054 від 28.12.2019р. Вказаний акт був затверджений командиром військової частини НОМЕР_2 .

28.12.2019р. між Міністерством та ТОВ „Ферст груп було укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р., згідно положень якої сторонами було продовжено строк дії договору до 31.03.2020р.

17.02.2020р. Міністерство звернулось до ТОВ „Ферст груп із претензією №286/9/1055, згідно якої позивач, посилаючись на постачання відповідачем до військової частини НОМЕР_2 бензину неналежної якості, просив сплатити штрафні санкції за договором №286/1/19/23 від 02.07.2019р. у розмірі 327 416,54 грн.

Слід зазначити, що на підтвердження факту поставки відповідачем бензину неналежної якості позивачем було надано суду паспорти якості №2033 від 20.12.2019р., №2054 від 28.12.2019р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.02.2020р. по справі №910/15320/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020р., позов ТОВ „Ферст груп до Міністерства про внесення змін до договору було задоволено, внесено зміни до договору №286/1/19/23 від 02.07.2019р., а саме до пункту 1.1 договору, викладено специфікацію у наступній редакції: до 30.10.2019р. (включно) - Постачальник має поставити 305,027 тонн; до 15.12.2019р. (включно) - 2 649,027 тонн, до 31.12.2019р. (включно) - 3 673,027 тонн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021р. по справі №904/1633/20 позовні вимоги Міністерства до ТОВ „Ферст груп про стягнення штрафних санкцій за договором № 286/1/19/24 від 02.07.2019р. було задоволено частково шляхом присудження до стягнення на користь позивача пені у розмірі 55 800, 34 грн., штрафу у розмірі 2 087 337, 14 грн.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2021р. по справі №904/1633/20 апеляційну скаргу ТОВ „Ферст груп було задоволено частково, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2021р. в частині стягнення штрафу у розмірі 2 087 337,14 грн. скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Під час перегляду рішення суду першої інстанції по справі №904/1633/20 колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції щодо стягнення пені за прострочку поставки товару у сумі 55 800,34грн. за актами приймання-передачі товару № 200 від 23.11.2019р., № 231 від 17.12.2019р., № 321 від 16.12.2019р. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про повне виконання апелянтом умов договору № 286/1/19/24 в частині поставки товару (поставлено 99,75% від загального обсягу продукції) у зв`язку з чим, відмовив у задоволенні вимог Міністерства в частині стягнення штрафу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2021р. по справі №904/1906/20 позовні вимоги Міністерства до ТОВ „Ферст груп про стягнення штрафних санкцій за договором №286/1/19/23 від 02.07.2019р. задоволено частково.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2021р. по справі №904/1906/20 апеляційну скаргу ТОВ „Ферст груп було задоволено, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2021р. в частині задоволених вимог скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у стягненні штрафних санкцій, в іншій частині рішення суду залишено без змін.

За результатами перегляду касаційної скарги Міністерства, постановою Верховного Суду від 08.06.2022р. по справі №904/1906/20 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 13.12.2021р. залишено без змін.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 4 ГГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

В силу вимог п. п. 3, 5 Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Національного банку України № 639 від 15.12.2004р. (далі Положення) гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант (банк, який надає гарантію на користь бенефіціара) бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (особа, на користь якої надається гарантія) сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії. Банк-гарант/банк-контргарант надає гарантії/контргарантії як у національній, так і в іноземних валютах для забезпечення виконання принципалом своїх зобов`язань перед бенефіціаром за базовими відносинами.

Згідно зі ст. 561, 562 ЦК України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше. Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

Відповідно до ст. 568 ЦК України зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією. Гарант, якому стало відомо про припинення гарантії, повинен негайно повідомити про це боржника.

Господарським судом в процесі вирішення даного спору було встановлено, що 20.06.2019р. ПАТ „МТБ Банк в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ „Ферст груп за договором поставки №286/1/19/23 від 02.07.2019р., було видано банківську гарантію №0GO196440/R, згідно якої Банком були прийняті на себе безумовні безвідкличні зобов`язання здійснити платіж на суму 15 769 026,00 грн. після одержання письмової вимоги, в якій стверджується, що ТОВ „Ферст груп (Принципал) не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару відповідно до договору про закупівлю нафти і дистилятів.

Згідно зі ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано. Кредитор не може передавати іншій особі право вимоги до гаранта, якщо інше не встановлено гарантією.

28.10.2019р. Міністерство звернулось до ПАТ „МТБ Банк із вимогою №286/9/6713, згідно якої позивачем із посиланням на умови банківської гарантії №0GO196440/R від 20.06.2019р. було повідомлено відповідача, що Постачальник порушив умови договору, а саме: на 9 діб прострочив кінцевий термін постачання першої партії продукції до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Посилаючись на викладені обставини позивач просив перерахувати суму банківської гарантії у розмірі 15 769 026,00 грн.

Згідно зі ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії. Гарант повинен негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги. Якщо гарант після пред`явлення до нього вимоги кредитора дізнався про недійсність основного зобов`язання або про його припинення, він повинен негайно повідомити про це кредитора і боржника. Повторна вимога кредитора, одержана гарантом після такого повідомлення, підлягає задоволенню.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021р. по справі №910/16898/19, посилаючись на приписи 560, 563, 565 ЦК України, вказала, що обов`язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає. Так, при вирішенні спору про існування обов`язку гаранта сплатити за гарантією до предмета доказування входить, у першу чергу, дослідження наявності чи відсутності виникнення відповідного обов`язку - гарантійного випадку.

Верховним Судом у постанові від 04.03.2021р. по справі №910/3500/19 зазначено, що підставою для здійснення виплати грошових коштів за гарантією є належним чином оформлена вимога бенефіціара. Аналіз наведених норм свідчить про те, що ця вимога бенефіціара має бути письмовою та має відповідати умовам, передбаченим у самій гарантії. При цьому зобов`язання гаранта платити за гарантією не залежить від вимог або заперечень, що випливають з будь-яких відносин поза відносинами між гарантом та бенефіціаром.

Проте, листом №611/04 від 07.11.2019р. ПАТ „МТБ Банк у відповідь на вимогу Міністерства було повідомлено, що ухвалою господарського суду міста Києва від 01.11.2019р. по справі №910/15277/19 Банку заборонено здійснювати будь-які дії на виконання гарантії.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Враховуючи встановлену ухвалою господарського суду міста Києва від 01.11.2019р. по справі №910/15277/19 заборону здійснювати будь-які дії на виконання гарантії № 0GO196440/K від 20.06.2019р. суд доходить висновку, що на момент надання ПАТ „МТБ Банк відповіді на вимогу позивача підстави для виплати коштів за банківською гарантією дійсно були відсутні.

Відповідно до ч. 7 ст. 145 ГПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З огляду на фактичне вжиття ухвалою суду від 01.11.2019р. по справі №910/15277/19 заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ТОВ «Ферст Груп» до Міністерства про внесення змін до договору №286/1/19/23 від 02.07.2019р., господарський суд доходить висновку, що після набрання рішенням господарського суду міста Києва від 25.02.2020р. по справі №910/15320/19 законної сили, заходи забезпечення позову в силу приписів ч. 7 ст. 145 ГПК України через 90 днів вичерпали свою дію.

Таким чином, у суду наявні підстави для дослідження обґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки пред`явлення Міністерством даного позову, проти задоволення якого ПАТ „МТБ Банк заперечує, свідчить про наявність між сторонами невирішеного спору.

Пунктами 36, 37 Положення врегульовано, що Банк-гарант (резидент), отримавши від бенефіціара або банку бенефіціара, або іншого банку вимогу, перевіряє достовірність цієї вимоги, а також те, що вона становить належне представлення. Банк-гарант (резидент) надсилає копію вимоги, що становить належне представлення, принципалу (разом із копіями документів, якими вона супроводжувалася, якщо подання таких документів передбачалось умовами гарантії). Банк-гарант (резидент) сплачує кошти бенефіціару за гарантією в разі отримання вимоги, що становить належне представлення. При цьому, під належним представленням слід розуміти представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контргарантіями (пп. 11 п. 3 Положення).

Отже, відповідно до визначеного зазначеними нормами чинного законодавства порядку розгляду гарантом вимоги бенефіціара перш ніж відмовити чи задовольнити вимогу бенефіціара гарант зобов`язаний перевірити отриману від бенефіціара вимогу на предмет її відповідності умовам гарантії та у разі виявлення такої невідповідності відмовити у її задоволенні.

Таким чином, Банк, отримавши вимогу про виплату коштів за банківською гарантією, повинен перевірити її на відповідність таким критеріям: 1) чи є така вимога належним представленням; 2) чи є така вимога достовірною (зокрема, чи має місце порушення принципалом зобов`язань за договором, що є підставою для виплати визначеної банківською гарантією суми).

Суд зауважує, що під час вирішення даного спору необхідно встановити факт належного представлення Міністерством вимоги, яка на дату надання ПАТ „МТБ Банк відповіді покладала на Банк обов`язок сплати грошових коштів. Таким чином, дослідження судом наявності або відсутність порушень з боку ТОВ „Ферст груп договірних зобов`язань після 28.10.2019р. не входить до предмета доказування у межах даної справи.
Для визначення належності представлення необхідно керуватись умовами виданої ПАТ „МТБ Банк банківської гарантії № 0GO196440/K від 20.06.2019р.

У постанові Верховного Суду від 18.06.2021р. по справі №910/16898/19 вказано, що в частині змісту вимоги та доданих до неї документів законодавцем чітко встановлено, що обов`язковим є зазначення у вимозі або у доданих до неї документах того, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Проте, обов`язкового переліку документів, які мають бути додані до вимоги по гарантії, закон не містить, тобто законодавець залишив на розсуд особи, яка складає гарантію, визначення у тексті гарантії певного переліку документів, які повинні бути додані до вимоги за гарантією.

Положеннями виданої ПАТ „МТБ Банк гарантії № 0GO196440/K від 20.06.2019р. передбачено, що Банк безвідклично та безумовно зобов`язався виплатити Міністерству грошові кошти після одержання письмової вимоги, в якій стверджується, що ТОВ „Ферст груп (Принципал) не виконав (неналежним чином виконав) свої зобов`язання щодо якості, кількості, строків постачання товару. При цьому, вимога має бути направлена за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 15, корпус 1, літ. А.

Враховуючи вимоги банківської гарантії суд доходить висновку, що вимога про виплату гарантії може вважатись належним представленням у випадку, якщо вона містить твердження про порушення ТОВ „Ферст груп своїх зобов`язань щодо якості, кількості, строків постачання товару одночасно. Таким чином, порушення лише строків поставки товару або поставки товару неналежної якості, або поставки товару у кількості, яка не відповідає умовам договору, не може бути підставою для виплати грошових коштів.

Вимога Міністерства №286/9/6713 від 28.10.2019р. була направлена на адресу ПАТ „МТБ Банк у м. Чорноморськ Одеської області, що свідчить про направлення позивачем гарантії за адресою, відмінною від адреси, зазначеної Банком у виданій гарантії.

При цьому, у вимозі №286/9/6713 від 28.10.2019р. Міністерство стверджує про прострочення поставки товару на 9 діб, а, також повідомляє військову частину, якій необхідно було поставити товар, дату поставки та кількість поставленого бензину. Проте, вимога Міністерства №286/9/6713 від 28.10.2019р. не містила твердження щодо поставки ТОВ „Ферст груп товару неналежної якості.

Господарський суд зазначає, що на момент пред`явлення Міністерством вимоги від 28.10.2019р. докази, які були надані суду на підтвердження поставки товару неналежної якості, об`єктивно навіть не існували, оскільки акт приймання нафтопродуктів №1 був складений 23.12.2019р., акти відбирання проб пального - 19 та 21 грудня 2019р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.02.2020р. по справі №910/15320/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2020р., позов ТОВ „Ферст груп до Міністерства про внесення змін до договору було задоволено шляхом продовження строків поставки товару. Так, перша партія товару мала бути поставлена у строк до 30.10.2019р.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Враховуючи зміну судом строків поставки, які є меншими за дату набранням рішенням суду від 25.02.2020р. по справі №910/15320/19 законної сили, суд доходить висновку, що строки поставки товару за договором №286/1/19/23 від 02.07.2019р. є зміненими з відповідного дня, вказаного у судовому рішенні.

Таким чином, під час вирішення даного спору, суд, перевіряючи доводи позивача про порушення відповідачем строків поставки товару, має враховувати рішення суду по справі №910/15320/19.

Враховуючи зміну строків поставки товару, господарський суд доходить висновку, що на момент пред`явлення Міністерством №286/9/6713 від 28.10.2019р. вимоги строки поставки першої партії товару ТОВ „Ферст груп прострочені не були, що, відповідно, свідчить і про недоведеність позивачем факту поставки товару меншою кількістю.

Підсумовуючи викладене вище, враховуючи направлення Міністерством вимоги на адресу, яка була відмінною від адреси, зазначеної Банком у гарантії, відсутність у вимозі твердження щодо поставки ТОВ „Ферст груп товару неналежної якості та надання позивачем суду доказів на підтвердження поставки товару неналежної якості, які на момент пред`явлення вимоги об`єктивно були відсутні; відсутність порушення строків поставки на дату пред`явлення вимоги у зв`язку з внесенням змін до договору рішенням суду по справі №910/15320/19, господарський суд доходить висновку, що вимога №286/9/6713 від 28.10.2019р. в розумінні Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Національного банку України № 639 від 15.12.2004р., не є належним представленням.

Таким чином, підстави для виплати ПАТ „МТБ Банк на користь Міністерства грошових коштів у розмірі 15 769 026,00 грн. відсутні, що має наслідком необхідність відмови у задоволенні заявлених Міністерством позивачем вимог.

У п. 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 "Справа "Серявін та інші проти України"" (Заява N 4909/04) зазначено, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Окрім того, господарський суд, при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів, наведених учасниками судового процесу в обґрунтування власних правових позицій.
Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, господарський суд доходить висновку щодо правомірності та законності відмови у задоволенні заявлених Міністерством оборони України до публічного акціонерного товариства „МТБ Банк позовних вимог про стягнення суми банківської гарантії №0GO196440/K від 20.06.2019р. у розмірі 15 769 026,00 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються судом на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 16 березня 2023 р.

Суддя С.П. Желєзна