ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2023 р. Справа №907/683/22

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Марка Р.І.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Матущака О.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" б/н від 12.01.2023 (вх. № 01-05/140/23 від 12.01.2023)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2022 (повний текст рішення складено 22.12.2022),

у справі № 907/683/22 (суддя Ремецькі О.Ф.)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" м. Вишневе,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін", м. Ужгород,

про стягнення суми 192 451,70 грн.

В порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін" про стягнення суми 192 451,70 грн. заборгованості за поставлений товар.

В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначає, що протягом 2022 року продавцем було поставлено, а покупцем отримано паливно-мастильні матеріали (далі - ПММ) на загальну суму 314 139,60 грн. За поставлені ПММ покупець розрахувався частково на суму 151 995,60 грн.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товари в сумі 162 144 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 27 297,84 грн та 3 % річних в сумі 3 009,86 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2022 у справі №907/683/22 відмовлено у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін".

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції прийшов до висновку, що у наявних в матеріалах справи видаткових накладних в графах постачальник та отримувач містяться відмітки про накладення електронного цифрового підпису. Водночас, позивачем приєднаними до справи матеріалами не підтверджено підписання таких документів цифровим підписом саме відповідачем.

Суд першої інстанції зазначає про неможливість здійснити перевірку, що саме наявні в матеріалах справи видаткові накладні були доставлені Товариству з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін" та підписані його уповноваженим представником, через систему M.E.Doc, чи будь яким іншим чином, як і не вбачається того, що відповідач взагалі користується вказаною системою.

З огляду на встановлені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку про позовна вимога про стягнення суми 162 144,00 основного боргу задоволенню не підлягає.

Оскільки, вимоги про стягнення 3% річних у сумі 3 009,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 27 297,84 грн є похідними від вимоги про стягнення основної заборгованості, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що такі також не підлягають задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

Не погоджуючись зі прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" оскаржило таке в апеляційному порядку.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Апелянт наголошує, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Кваліфікована електронна печатка має презумпцію цілісності електронних даних і достовірності походження електронних даних, з якими вона пов`язана.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що долученими до матеріалів справи видатковими накладними не підтверджено підписання таких документів цифровим підписом саме відповідачем, та що позивачем не доведено, що первинні бухгалтерські електронні документи могли бути підписані невідомою особою, а відтак є неналежними доказами.

З огляду на вищенаведене, апелянт просить суду скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2022 у справі №907/683/22 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянтом заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи витягів з системи «M.E.Doc», зокрема, квитанції про доставку та підписання шляхом накладення ЕЦП зазначених вище видаткових накладних.

Розглянувши клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2, 3, 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (пункт 8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до статті 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам?яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, законодавцем передбачено право суду, якщо у останнього виникають сумніви щодо електронного доказу, витребувати оригінал електронного документа.

Нормами ГПК не передбачено дії суду у разі невизнання електронного цифрового підпису на електронному документі, позаяк ЕЦП чинним законодавством прирівнюється до власноручного підпису за умови належної ідентифікації підписувала у передбачений законом спосіб.

Колегія суддів, розглянувши заявлене апелянтом клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, дійшла висновку про його задоволення, оскільки, електронні докази, які надано позивачем засвідчують рух електронних документів та підписання документів саме уповноваженою особою відповідача. Тобто вказані докази є доповненням до видаткових накладних, які підписано з накладенням ЕЦП.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Судове засідання не проводилось. Учасники провадження не викликались.

Відводів суддям в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України на адресу суду не надходило.

Фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.3 ст. 222 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

17 січня 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогруп Паливна Компанія» (далі - постачальник, позивач) звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю «Агатіс Грін» (далі - покупець, відповідач) з пропозицією придбавати паливно-мастильні матеріали (далі - ПММ, або нафтопродукти) на умовах безготівкового розрахунку. Позивач надіслав відповідачу договір купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів № 305/1 (далі - Договір), підписаний електронно-цифровим підписом (далі ЕЦП), через систему М.Е.Doc, але відповідач Договір не підписав та не повернув.

За умовами п. 1.1 Договору купівлі-продажу паливно-мастильних матеріалів від 17.01.2022, який за доводами позивача був запропонований відповідачу до укладення, Продавець зобов`язується організовувати та забезпечувати безперебійну заправку паливо-мастильними матеріалами автотранспорт Покупця за відомостями відпуску нафтопродуктів, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити отримані пально-мастильні матеріали (надалі іменуються «Товар»), відповідно до умов цього Договору. Одиниця виміру Товару літр.

Право власності на відвантажений Товар переходить до Покупця з моменту здійснення запису у відомості на відпуск Товару. Обов`язковими для заповнення у відомості є: дата, номер автомобіля, кількість Товару, ПІБ водія та його підпис (п.1.5 Договору).

Постачальник організовує видачу ПММ автотранспорту Покупця зі складів, визначених у п. 1.2. цього Договору. На підставі записів у відомостях Продавець щоденно, але не пізніше, ніж 2 банківських дня з моменту отримання ПММ Покупцем та якщо інше не передбачено додатковими угодами до цього Договору, надає Покупцю зведені рахунки-фактури та/або видаткові накладні. Рахунки-фактури та/або видаткові накладні передані факсимільним зв`язком мають юридичну силу до моменту отримання оригіналів Покупцем (п.п. 2.1, 2.3 Договору).

В матеріалах справи містяться видаткові накладні №ПК00-000488 від 01.02.2022, на суму 31 704,00 грн, №ПК00-000567 від 04.02.2022, на суму 31 740,00 грн., № ПК00-000601 від 07.02.2022, на суму 31 896,00 грн., №ПК00-000739 від 14.02.2022, на суму 32 004,00 грн., №ПК00-000773 від 15.02.2022, на суму 32 004,00 грн., №ПК00-000814 від 17.02.2022 на суму 33 096,00 грн. На вказаних видаткових накладних в графах постачальник та отримувач містяться відмітки про накладення електронного цифрового підпису.

Позивач стверджує, що протягом 2022 року ним було поставлено відповідачу ПММ на загальну суму 314 139,60 грн. за поставлене паливо покупець розрахувався частково у сумі 151 995,60 грн. Внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за поставлений товар в розмірі 162 144,00 грн.

З реєстру операцій за період з 11.02.2022 по 11.02.2022 наданого позивачем, вбачається, що відповідачем здійснено оплату 11.02.2022 в сумі 30 999,60 грн. Оплата здійснена з посиланням на рахунок №357 від 28.01.2022.

16.08.2022 ТОВ «Енергогруп Паливна Компанія» надіслано на адресу ТОВ «Агатіс Грін» претензію з вимогою розрахуватися з заборгованістю в сумі 162 144 грн за поставку паливно-мастильних матеріалів.

Крім основної суми боргу у розмірі 162 144,00 грн. позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 3009,86 грн. та інфляційних втрат у сумі 27297,84 грн.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Положеннями ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів електронного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

За змістом ст. 6, 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Апелянт покликається на застосування до спірних правовідносин положень ст.1, ст.14, ст.16 «Про електронні документи та електронний документообіг», ч.1ст.17 ЗУ «Про електронні довірчі послуги».

Так, відповідно до ст.1 «Про електронні документи та електронний документообіг» суб`єкти електронного документообігу - автор, підписувач, адресат та посередник, які набувають передбачених законом або договором прав і обов`язків у процесі електронного документообігу.

Відповідно до ст.14 цього Закону електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу. Використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до ст.16 вказаного Закону суб`єкти електронного документообігу користуються правами та мають обов`язки, які встановлено для них законодавством. Якщо в процесі організації електронного документообігу виникає необхідність у визначенні додаткових прав та обов`язків суб`єктів електронного документообігу, що не визначені законодавством, такі права та обов`язки можуть встановлюватися цими суб`єктами на договірних засадах.

Відповідно до ч.1ст.17 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях не повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в інформаційних системах, в яких здійснюється обробка таких електронних даних, можуть здійснюватися з використанням електронних довірчих послуг або без отримання таких послуг, за умови попередньої домовленості між учасниками взаємодії щодо порядку електронної ідентифікації учасників таких правових відносин.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення зазначив, що у запропонованому договорі не передбачено використання системи «M.E.Doc», натомість чітко визначено порядок відпустку та фіксування передачі товару, який не відповідає відомостям, наданим позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до правової норми, викладеної у ч.3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів електронного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Із аналізу цієї норми випливає, що використання при вчиненні правочинів електронного підпису допускається або у випадках, що встановлені законом, або за письмовою згодою сторін.

Як вбачається із матеріалів справи видаткові накладні №ПК00-000488 від 01.02.2022, №ПК00-000567 від 04.02.2022, № ПК00-000601 від 07.02.2022, №ПК00-000739 від 14.02.2022, №ПК00-000773 від 15.02.2022, №ПК00-000814 від 17.02.2022 підписувались сторонами за допомогою сервісу електронного документообігу «M.E.Doc».

Слід зазначити, що порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 1 вказаного Закону наведено визначення електронного договору та електронного правочину. Так, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі, електронним правочином - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до абз.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відтак, договір може бути укладено не лише у формі єдиного документа, а й у спрощений спосіб шляхом ділової переписки (обміну листами, електронними листами, телеграмами, факсограмами, телефонограмами тощо) та за умови, якщо зміст цих документів відповідає оферті й акцепту, а також вчинення конклюдентних дій.

Договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.

Якщо договір укладається шляхом обміну електронними документами, для надання їм юридичної сили та можливості їх використання як доказу укладення договору вони також повинні мати всі необхідні реквізити, у тому числі дані для встановлення їх приналежності стороні даного правочину та особи, яка їх підписала.

Рахунок-фактуру, якщо вона містить необхідну інформацію щодо істотних умов певного договору, зокрема умови про предмет, строки та ціну, можна вважати пропозицією укладення договору. Прийняття пропозиції, зазначеної у такій рахунок-фактурі має бути підтверджено видатковою накладною постачальника або актом приймання-передачі виконаних робіт (послуг), або ж здійсненням оплати рахунок-фактури.

Таким чином, сторони підписавши електронним підписом видаткові накладні №ПК00-000488 від 01.02.2022, №ПК00-000567 від 04.02.2022, № ПК00-000601 від 07.02.2022, №ПК00-000739 від 14.02.2022, №ПК00-000773 від 15.02.2022, №ПК00-000814 від 17.02.2022, підтвердили укладення договору купівлі-продажу у спрощеному порядку в електронній формі.

Крім того, до апеляційної скарги апелянтом долучено витяги з системи «M.E.Doc», зокрема, квитанції про доставку та підписання шляхом накладення ЕЦП зазначених вище видаткових накладних.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відтак, відсутність попередньої письмової домовленості сторін про використання електронних підписів при укладенні договорів не свідчить про недійсність укладеного сторонами правочину у спрощеному порядку в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України, згідно з якою відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже зазначалося раніше, у матеріалах справи наявні копії видаткових накладних №ПК00-000488 від 01.02.2022, на суму 31 704,00 грн, №ПК00-000567 від 04.02.2022, на суму 31 740,00 грн., № ПК00-000601 від 07.02.2022, на суму 31 896,00 грн., №ПК00-000739 від 14.02.2022, на суму 32 004,00 грн., №ПК00-000773 від 15.02.2022, на суму 32 004,00 грн., №ПК00-000814 від 17.02.2022 на суму 33 096,00 грн.

Доказів оплати за продукцію матеріали справи не містять.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що договір між сторонами укладено у спрощений спосіб, договірні правовідносини відбулись, позивач здійснив поставку відповідачу паливно-мастильних матеріалів, за які покупець розрахувався частково. Відтак, у відповідача виникла заборгованість за поставлений товар в розмірі 162 144,00 грн, що підтверджується підписаними сторонами через систему «M.E.Doc» видатковими накладними.

Оцінюючи надані позивачем докази, Західний апеляційний господарський суд звертається до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

На переконання колегії суддів, наведені позивачем доводи та надані на їх підтвердження докази про те, що ним було передано відповідачу продукцію визнаються більш вірогідними (вагомими) в розумінні ст. 79 ГПК України, оскільки в матеріалах справи наявні докази підписання видаткових накладних. А тому висновки суду першої інстанції про відсутність належних доказів на підтвердження факту здійснення поставки продукції визнаються необґрунтованими.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову визнається необґрунтованим, оскільки позивачем доведено обставини, які підтверджують факт поставки продукції та, відповідно, виникнення у відповідача зобов`язання з оплати такої продукції.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, то такі підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно зі ст.526 ЦК України, яка кореспондуються із ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегією суддів встановлено, що 16.08.2022 ТОВ «Енергогруп Паливна Компанія» надіслано на адресу ТОВ «Агатіс Грін» претензію з вимогою розрахуватися з заборгованістю в сумі 162 144 грн за поставку паливно-мастильних матеріалів.

Однак, відповідач порушив грошове зобов`язання щодо сплати коштів в сумі 162 144 грн на користь позивача (у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги), у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Позивачем на підставі ст.625 ЦК України заявлено до стягнення 27 297,84 грн інфляційних втрат та 3 009,86 грн 3% річних нарахованих на суму заборгованості 162 144 грн.

Колегія суддів здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, вважає правомірним нарахування відповідачу за 3 080,74 грн інфляційних втрат та 439,79 грн 3% річних.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2022 у справі №907/683/22 слід скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (ч.1 ст.275 ГПК України).

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ст.236 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 року).

Судові витрати.

У зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, апеляційний господарський суд на підставі ч.14 ст. 129 ГПК України змінює розподіл судових витрат.

Згідно вимог п.2 ч.1 ст. 129 судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 2 484,94 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 727,41 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Керуючись ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 16.12.2022 у справі №907/683/22 скасувати та ухвалити нове рішення.

3. Позовні вимоги задоволити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін" (88018, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Минайська, будинок 16, кабінет №1, в част.прим.ІІІ пов, ідентифікаційний код юридичної особи 41897441) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе(з), вул. Вітянська, будинок 2, квартира 49, ідентифікаційний код юридичної особи 41608667) суму заборгованості 165 664,53 грн, з яких: 162 144 грн боргу, 3 080,74 грн інфляційних втрат та 439,79 грн 3% річних.

5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін" (88018, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Минайська, будинок 16, кабінет №1, в част.прим.ІІІ пов, ідентифікаційний код юридичної особи 41897441) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе(з), вул. Вітянська, будинок 2, квартира 49, ідентифікаційний код юридичної особи 41608667) 2 484,94 грн сплаченого судового збору за розгляд справ в суді першої інстанції.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агатіс Грін" (88018, Закарпатська обл., місто Ужгород, вул. Минайська, будинок 16, кабінет №1, в част.прим.ІІІ пов, ідентифікаційний код юридичної особи 41897441) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергогруп Паливна Компанія" (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Вишневе(з), вул. Вітянська, будинок 2, квартира 49, ідентифікаційний код юридичної особи 41608667) 3 727,41 сплаченого судового збору за розгляд справ в суді апеляційної інстанції.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

8. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Судді Галушко Н.А.

Матущак О.І.