ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2023 р.м. Одеса Справа № 916/3542/22

Господарський суд Одеської області у складі судді Рога Н.В., розглянувши матеріали вх.№3660/22

За позовом: Херсонської державної морської академії (Юридична адреса: 73003, м. Херсон, проспект Ушакова, буд.20; Адреса для листування: 65039, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 99, код ЄДРПОУ - 35219930, електронна адреса: )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Сидорової Вікторії Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 )

про стягнення

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Херсонська державна морська академія (далі - ХДМА), звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) Сидорової Вікторії Іванівни про стягнення заборгованості за Договором №7/5 від 04.02.2022р. у розмірі 16 890 грн.

Ухвалою суду від 26.12.2022р. позовну заяву Херсонської державної морської академії залишено без руху.

28 грудня 2022р. до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 29.12.20.22р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №916/3542/22, справу вирішено розглядати в порядку спрощено позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач - ХДМА, підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідачка - ФОП Сидорова В.І., не скористалась своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надала.

Ухвала суду від 29.12.2022р. направлена на адресу відповідачки, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду не врученою з приміткою пошти: «За закінченням терміну зберігання».

У відповідності до ч.7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За таких обставин, справа розглядається за наявними в ній документами в порядку ч.9 ст.165 ГПК України.

Суд вважає за необхідне зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи введення в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та продовження строку його дії, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Позивач у справі зазначає, що 04.02.2022р. між ХДМА (Замовник) та ФОП Сидоровою В.І. (Виконавець) укладено Договір №7/5 про передплату періодичних друкованих видань, відповідно до п.1.1. якого Виконавець зобов`язується прийняти та оформити замовлення періодичних друкованих видань на 2022 рік, а також доставити періодичні друковані видання (далі - Періодика) відповідно до переліку: «Бюджетна бухгалтерія» у кількості 1 комплект вартістю 6 480 грн; «Бухгалтерія Бюджет» у кількості 1 комплект вартістю 5610 грн; «Баланс Бюджет» у кількості 1 комплект вартістю 4 800 грн, на загальну суму 16 890 грн.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що Замовник здійснює оплату періодичних друкованих видань, які придбані у Виконавця за цим Договором, шляхом 100% передоплати грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання Замовником рахунку від Виконавця відповідно до Постанови КМУ від 04.12.2019р. №1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» та наказу Міністерства освіти і науки України від 13.04.2021р. №413.

Позивач зазначає, що ним було перераховано відповідачці грошові кошти на виконання умов Договору на загальну суму 16 890 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №13 від 07.04.2022р. та №45 від 07.02.2022р.

Однак, в порушення своїх зобов`язань за Договором відповідачкою не було поставлено позивачу жодного з видань.

Як зазначив позивач, відповідно до п.4.1. Договору Виконавець у термін до 28.12.2022р. підтверджує використання коштів згідно накладних. По закінченні цього терміну невикористані суми авансу повертаються Замовнику протягом трьох робочих днів.

На підставі зазначеного, враховуючи порушення умов Договору, на думку позивача, відповідачем не використано аванс, сплачений позивачем, в повному обсязі, у зв`язку з чим наявні підстави для повернення грошових коштів у розмірі 16 890 грн.

В якості нормативного обґрунтування позивач посилається на положення ст.ст. 202, 525, 526, 626, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України та ст.265 Господарського кодексу України.

Відповідачка не скористалась своїм правом на судовий захист, письмового відзиву на позовну заяву до суду не надала.

Розглянув матеріали справи, суд встановив, що 04.02.2022р. між ХДМА (Замовник) та ФОП Сидоровою В.І. (Виконавець) укладено Договір №7/5 про передплату періодичних друкованих видань, відповідно до п.1.1. якого Виконавець зобов`язується прийняти та оформити замовлення із передплати періодичних друкованих видань на 2022 рік, а також доставити періодичні друковані видання (далі - Періодика) відповідно до переліку: «Бюджетна бухгалтерія» у кількості 1 комплект вартістю 6 480 грн; «Бухгалтерія Бюджет» у кількості 1 комплект вартістю 5610 грн; «Баланс Бюджет» у кількості 1 комплект вартістю 4 800 грн.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі Договору між сторонами склалися правовідносини щодо купівлі-продажу товару.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України законодавець також встановив, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п.9.1. Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до 31.12.2022р., але у будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

У відповідності до п.4.1. Договору Замовник здійснює оплату періодичних друкованих видань, які придбані у Виконавця за цим Договором, шляхом 100 % передоплати грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, протягом 7 (семи) банківських днів з моменту отримання Замовником рахунку від Виконавця відповідно до Постанови КМУ від 04.12.2019р. №1070 «Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» та наказу Міністерства освіти і науки України від 13.04.2021р. №413. Виконавець у термін до 28.12.2022р. підтверджує використання коштів згідно накладних. По закінченні цього терміну невикористані суми авансу повертаються Замовнику протягом трьох робочих днів.

Датою оплати вважається дата списання коштів з поточного рахунку Замовника (п.4.2. Договору).

Згідно п.5.1. Договору доставка Періодики здійснюється за адресою Замовника протягом 24 годин після отримання видань від видавця.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем перераховано відповідачці грошові кошти на виконання умов Договору №7/5 від 04.02.2022р. на загальну суму 16 890 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №13 від 07.04.2022р. та №45 від 07.02.2022р.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст.693 Цивільного кодексу України визначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, в договорі сторонами не визначений порядок та форма повідомлення про отримання періодичних видань позивачем, однак, в п.5.2. Договору визначили відповідальну особу, яка відповідає за отримання ХДМА друкованих видань.

В матеріалах справи відсутні докази поставки періодичних видань ХДМА або докази звернення відповідачки про необхідність отримання друкованих видань або докази неможливості вручення друкованих видань.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач зазначив про невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за Договором.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (стаття 78 ГПК України).

19 жовтня 2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019р. №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким були внесені зміни до ГПК України, зокрема змінено назву статті 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст. 79 ГПК України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З огляду на вищевикладені стандарти доказування, суд вважає, що ФОП Сидоровою В.І. не доведено належними та вірогідними доказами виконання свого зобов`язання за Договором №7/5 про передплату періодичних друкованих видань від 04.02.2022р., що полягає у поставці друкованих видань.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слуд покласти на відповідачку в порядку ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Херсонської державної морської академії до Фізичної особи-підприємця Сидорової Вікторії Іванівни про стягнення заборгованості за Договором №7/5 від 04.02.2022р. у розмірі 16 890 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сидорової Вікторії Іванівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Херсонської державної морської академії (Юридична адреса: 73003, м. Херсон, проспект Ушакова, буд.20; Адреса для листування: 65039, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 99, код ЄДРПОУ - 35219930, електронна адреса: ) заборгованість у розмірі 16 890 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили .

Повний текст рішення складено в нарадчій кімнаті 16.03.2023р.

Суддя Н.В. Рога