ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року

м. Київ

cправа № 910/174/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бенедисюка І.М. (головуючий), Малашенкової Т.М., Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,

представників учасників справи:

позивача за первісним позовом - не з`явився

відповідача за первісним позовом - Опанасенко Б.Ю.(адвокат); Риков О.О.(адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

на рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2022 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення 352 094,07 грн., та

за зустрічним позовом приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна»

про визнання недійсним договору.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна», позивач за первісним позовом) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПАТ «УТСК», відповідач за первісним позовом) про стягнення 352 094,07 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором облігаторного непропорційного перестрахування на 2012 рік від 17.07.2012 №001, у зв`язку з чим позивач за первісним позовом вказує на наявність заборгованості у розмірі 322 757,82 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача за первісним позовом пені у розмірі 24 860,59 грн., 3% річних у розмірі 4 475,66 грн.

1.3. Через канцелярію суду та систему «Електронний суд» 25.04.2022 від ПАТ «УТСК» надійшли аналогічні за своїм змістом зустрічні позовні заяви до ПАТ «СК «Універсальна» про визнання недійсними пунктів договору облігаторного непропорційного перестрахування на 2012 рік від 17.07.2012 №001, а також визнання недійсним такого договору вцілому станом на 29.03.2012.

1.4. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір від 17.07.2012 №001 має бути визнаний недійсним, оскільки його укладено до моменту настання спірного страхового випадку, а також оскільки позивачем не було повідомлено відповідача про настання такого страхового випадку, ПАТ «УТСК» наголошує на тому, що його ввели в оману під час укладення спірного договору.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням господарського суду міста Києва від 17.08.2022 (суддя Босий В.П.) позовні вимоги ПАТ «СК «Універсальна» задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ «УТСК» на користь ПАТ «СК «Універсальна» заборгованість у розмірі 322 757 (триста двадцять дві тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн 82 коп., пеню у розмірі 24 860 (двадцять чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн 59 коп., 3% річних у розмірі 4 475 (чотири тисячі чотириста сімдесят п`ять) грн 66 коп. та судовий збір у розмірі 5 281 (п`ять тисяч двісті вісімдесят одна) грн 41 коп. В задоволенні позовних вимог ПАТ «УТСК» відмовлено повністю.

2.2. Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 31.08.2022 (суддя Босий В.П.) заяву ПАТ «СК «Універсальна» про відшкодування судових витрат задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «УТСК» на користь приватного акціонерного товариства «СК «Універсальна» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022 (колегія суддів: Горобенко Г.П., Чорногуз М.Г., Козир Т.П.) рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2022 та додаткове рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2022 у справі №910/174/22 залишено без змін.

2.4. Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2023 (колегія суддів: Горобенко Г.П., Чорногуз М.Г., Козир Т.П.) заяву ПАТ «СК «Універсальна» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді апеляційних скарг задоволено. Стягнуто з ПАТ «УТСК» на користь ПАТ «СК «Універсальна» 20 000,00 (двадцять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. Відповідач за первісним позовом (з урахуванням заяви про усунення недоліків касаційної скарги), не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог ПАТ «СК «Універсальна» відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

3.2. Крім того, скаржник зазначає про те, що додаткове рішення господарського суду міста Києва від 31.08.2022 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022 (в частині, що стосується розподілу судових витрат) в разі потреби будуть оскаржені ПАТ «УТСК» окремою касаційною скаргою.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга (в редакції її змін від 10.02.2023) подана з посиланням на приписи пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та мотивована тим, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду Україні від 08.09.2009 у справі №3-3706к09.

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статті 989 ЦК України, статті 21 Закону України «Про страхування» (в частині обов`язку страхувальника надати всю інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику) та статті 998 ЦК України, статті 29 Закону України «Про страхування» (в частині укладання договору перестрахування після настання страхового випадку).

4.3. Крім того, скаржник у своїй касаційній скарзі звертає увагу на те, що ним не було порушено строків позовної давності при поданні зустрічного позову.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «СК «Універсальна» заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

6. Розгляд клопотань

6.1. ПАТ «УТСК» у своїх письмових поясненнях (відповіді на відзив), які надійшли до Верховного Суду 16.03.2023, звернулося до Суду з клопотанням про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у випадку, якщо Суд дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему щодо питання формування єдиної правозастосовчої практики.

6.2. Згідно з частиною п`ятою статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

6.3. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, відповідно до частини п`ятої статті 302 ГПК України Суд, керуючись внутрішнім переконанням у кожному конкретному випадку оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо існування проблеми у застосуванні відповідної норми права, а також оцінює, чи необхідна така передача для формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права. При цьому наявність виключної правової проблеми надає Суду право та, відповідно, не покладає на нього обов`язку передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

6.4. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що при передачі на її розгляд справ як таких, що містять виключну правову проблему, касаційним судам належить обґрунтовувати відсутність, суперечливість, неповноту, невизначеність (неясність, нечіткість) або неефективність правового регулювання охоронюваних прав, свобод й інтересів та неефективність існуючого їх правового захисту, в тому числі внаслідок неоднакової судової практики.

6.5. Виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

6.6. Водночас сама лише відсутність сформованого правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм права до певних правовідносин, на яку посилається скаржник, не може бути підставою для висновку про існування виключної правової проблеми та про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики Великою Палатою Верховного Суду.

6.7. ПАТ «УТСК» жодним чином не обґрунтувало підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду (зокрема, не зазначило, у чому саме полягає виключна правова проблема (відсутність, суперечливість, неповнота, невизначеність (неясність, нечіткість) та неефективність правового регулювання відповідних відносин, чи існує неоднакова (суперечлива) судова практика тощо).

6.8. Також Верховний Суд звертає увагу, що керуючись вимогами статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги.

6.9. Зазначені у скарзі питання можуть бути вирішені під час розгляду цієї справи Верховним Судом відповідно до його повноважень у залежності від установлених обставин справи та в разі якщо ці питання стосуються предмета оскарження.

6.10. Ураховуючи викладене, Верховним Судом залишається без задоволення клопотання ПАТ «УТСК» про передачу справи № 910/174/22 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

7. Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, таке.

7.1. Між ПАТ «СК «Універсальна» (перестрахувальник), ПАТ «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО» (перестраховик 1), ВАТ НАСК «Оранта» (перестраховик 2), ПАТ «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» (перестраховик 3), ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (перестраховик 4), ПАТ «УТСК» (перестраховик 5), ПАТ «ПРОСТО-страхування» (перестраховик 6), ПАТ «Страхова група «ТАС» (перестраховик 7) та ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» (перестраховик 8) 17.07.2012 укладений договір облігаторного непропорційного перестрахування на 2012 рік №001 (далі - Договір).

7.2. Відповідно до статті 2 Договору за умови отримання перестрахової премії, перестраховик зобов`язаний здійснити перестрахове відшкодування перестрахувальнику по відношенню до будь-якого страхового випадку за полісами, що покриваються цим договором, у спосіб та в межах зобов`язань, вказаних у цьому договорі.

7.3. Статтею 3 Договору передбачено, що цей договір поширюються на збитки внаслідок страхових випадків, що настали протягом періоду, з 01.01.2012 по 31.12.2012 в країнах, до яких застосовуються процедурні правила системи «Зеленої карти», поза межами території України у відношенні до міжнародних договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів «Зелена карта», за яке перестрахувальники несуть відповідальність на умовах процедурних правил системи «Зеленої карти» для транспортних засобів, зареєстрованих в Україні, але за виключенням фальшивих «Зелених карток».

7.4. За змістом частини першої статті 6 Договору кожен перестраховик зобов`язаний відшкодувати перестрахувальнику частину кінцевого нетто-збитку, що перевищує власне утримання перестрахувальника по кожному страховому випадку.

7.5. Згідно з частиною другою зазначеної статті частка зобов`язання кожного з перестраховиків у кожному кінцевому нетто збитку за одним страховим випадком розраховується пропорційно сумі нарахованої страхової премії за міжнародними договорами страхування «зелена картка» за попередній календарний рік до загальної суми нарахованих страхових премій за цим видом страхування усіх страховиків-учасників цього договору. Частка зобов`язань кожного із перестраховиків зазначена в додатку 4 до цього договору. Цей розмір частки може бути змінено за рішенням сторін цього договору, яке підтримали всі страховики-учасники цього договору.

7.6. Власне утримання перестрахувальника складається з 200 000,00 євро та суми, що відповідає частці зобов`язань його як перестраховика згідно з пунктом 2 цієї статті.

7.7. Відповідно до частини першої статті 20 Договору, коли перестрахувальник самостійно здійснив виплату страхового відшкодування понад власне утримання, такий перестрахувальник протягом одного календарного дня надсилає перестраховикам відповідні рахунки з доданими до них розрахунком частки відповідного перестраховика у відшкодування, копією підтверджуючого документу про сплату та копією вимоги іноземного врегулювальника. Інші підтверджуючі документи мають бути на вимогу надіслані невідкладно. Проте, це не може затримувати здійснення перестрахового відшкодування перестраховиком. Вимоги перестраховикам виставляються в основній валюті за міжбанківським курсом, за яким перестрахувальник купував валюту для розрахунків з іноземним врегулювальником.

7.8. Перестраховики здійснюють сплату відповідних рахунків протягом 15 робочих днів. Перестраховик, який не здійснив оплату у встановлені строки, сплачує її разом з пенею, у розмірі, яка встановлена за несвоєчасне внесення страховиками платежів до Фонду страхових гарантій.

7.9. На території Польщі 29.03.2012 сталася дорожньо-транспортна пригода, за якою водій застрахованого ПАТ «СК «Універсальна» автомобілю DAF, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зіткнення з іншим транспортним засобом, в результаті чого громадянин Польщі отримав важкі тілесні ушкодження.

7.10. Протягом 2013-2014 років позивач за первісним позовом на виконання власних зобов`язань як страховика за полісом «Зелена карта» UA/ сплатив на користь призначеного кореспондента (TU «UNIQA» SA) 146 265,10 PLN, що еквівалентно 35 669,00 євро.

7.11. У січні 2019 року позивач за первісним позовом отримав повідомлення про поновлення справи згідно зі змінами в законодавстві Польщі та наступну вимогу у розмірі 239 970,00 PLN, що еквівалентно 55 954,00 євро, яка була повністю оплачена.

16.05.2019 TU «UNIQA» SA повідомлено ПАТ «СК «Універсальна», що приблизна вартість майбутніх виплат становитиме 1 132 872,00 PLN, а отже на цю суму має бути сформований резерв.

7.12. Листом №514/17-022 позивач за первісним позовом повідомив всіх перестраховиків за Договором, що загальний розмір збитку становить 354 632,00 євро. Матеріалами справи підтверджується, що всього позивачем за первісним позовом було сплачено на користь TU «UNIQA» SA 332 281,01 євро за вказаним страховим випадком.

8. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

8.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

9. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

9.1. Спір у справі за первісним позовом виник у зв`язку з неправомірною, на думку позивача за первісним позовом, відмовою відповідача виконати власні грошові зобов`язання за Договором. Відповідач за первісним позовом наголошує, що зустрічний позов виник саме з підстав подання первісного позову щодо спірного випадку.

9.2. Відносини у сфері страхування регулюються нормами Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування».

9.3. Відповідно до частини першої статті 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

9.4. Приписами статті 987 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов`язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування.

9.5. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про страхування» перестрахування - страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов`язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

9.6. Суди попередніх інстанцій встановили, що 09.06.2021 та 09.09.2021 ПАТ «СК «Універсальна» направило на адресу ПАТ «УТСК» два рахунки на оплату частки перестрахового відшкодування у розмірі 275 636,75 грн та 47 121,07 грн.

9.7. Відповідач за первісним позовом направив на адресу позивача вимогу від 06.10.2021 №396-В, якою просив надати максимально повний пакет документів, сформований за наслідками спірного страхового випадку.

9.8. У відповідь на вказану вимогу ПАТ «СК «Універсальна» направило ПАТ «УТСК» лист від 25.10.2021 №973/17-014, до якого були додані документи, що стосувалися страхового випадку, та в якому позивач наголошував на обов`язку оплатити перестрахове відшкодування.

9.9. Як встановлено судом першої інстанції, спірний страховий випадок у даній справі стався 29.03.2012, в той час як Договір укладено 17.07.2012, тому відповідне зобов`язання у ПАТ «СК «Універсальна» виникло з моменту укладення такого договору та було відсутнє станом на момент виникнення страхового випадку. В матеріалах справи відсутні докази того, що до 2019 року збиток позивача за первісним позовом внаслідок настання страхового випадку буде перевищувати розмір, зазначений в частині першій статті 14 Договору, а тому позивач самостійно сплачував на користь іноземного кореспонденту грошові кошти у межах власного утримання.

9.10. Після того як позивачу стало відомо про збільшення суми страхового відшкодування, останнім виконано зобов`язання з повідомлення перестраховиків за Договором, що не заперечується і самим відповідачем.

9.11. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з ПАТ «УТСК» на користь ПАТ «СК «Універсальна» заборгованості у розмірі 322 757,82 грн. Перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок, суд також зазначив за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 24 860,59 грн та 3% річних у розмірі 4 475,66 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання.

9.12. Заявляючи зустрічні позовні вимоги, ПАТ «УТСК» просив суд визнати недійсними: статтю 3 Договору в частині поширення Договору на збитки внаслідок страхових випадків, що настали протягом періоду з 01.01.2012; визнати статтю 23 Договору недійсною; визнати Договір недійсним на момент настання страхового випадку - 29.03.2012.

9.13. Судами попередніх інстанцій встановлено, що всі сторони оскаржуваного правочину, підписавши Договір без заперечень, на власний розсуд погодили всі умови, в тому числі, розповсюдження його дії на збитки внаслідок страхових випадків, що настали до моменту його укладання. Станом на момент укладення Договору, спірний страховий випадок не був таким, що перевищував власне утримання відповідача за зустрічним позовом, а також не міг бути прогнозовано таким, оскільки обставини збільшення суми страхової виплати виникли тільки в 2019 році. При цьому, позивачем за зустрічним позовом також не доведено суду, що обставини неповідомлення його про настання страхового випадку до моменту укладення Договору є умисними діями ПАТ «СК «Універсальна», які були вчинені з метою введення всіх сторін даного правочину (а не тільки ПАТ «УТСК») в оману.

9.14 Суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд також зазначив про те, що факт виникнення грошових зобов`язань за оспорюваним Договором не свідчить про наявність порушеного права ПАТ «УТСК», оскільки укладання такого правочину було свідомою та добровільною дією останнього, спрямованою на набуття цивільних прав та обов`язків.

9.15.Судові рішення у справі оскаржуються з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

9.16. Так, касаційна скарга мотивована зокрема тим, що судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, зазначених в розділі 4 цієї постанови.

9.17. Відповідно до частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

9.18. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

9.19. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі, з огляду на принцип диспозитивності, визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

9.20. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

9.21. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.22. Касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

9.23. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

9.24. Вирішуючи питання визначення подібності правовідносин, Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

9.25. Колегія суддів враховує позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 (провадження №14-16цс20), відповідно до якої у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

9.26. На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

9.27. Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

9.28. Водночас колегія суддів зазначає, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

9.29. Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

9.30. Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

9.31. Водночас, Верховний Суд в силу приписів статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові судів попередніх інстанцій чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

9.32. Верховний Суд зазначає, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у постанові Верховного Суду України від 08.09.2009 у справі №3-3706кс09 не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а зміст зазначеної скаржником постанови не свідчить про застосування судами першої і апеляційної інстанції норм права без урахування висновків, викладених у цій постанові.

9.33. Так, у справі № 3-3706кс09 товариство з додатковою відповідальністю «Альянс Україна» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» про стягнення заборгованості в розмірі 7 296 784, 71 грн за договором облігаторного перестрахування на квотно-пропорційній базі № 206/01/071, укладеним між сторонами 01.03.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з липня 2008 року відповідач не проводив оплату своєї частки страхового відшкодування, внаслідок чого виникла заборгованість за період з липня 2008 року по січень 2009 року в розмірі 6 652 980,04 грн.

9.34. Верховний Суд України у справі №3-3706кс09 ураховуючи, що судами було встановлено, з порушенням умов договору, неналежне повідомлення перестрахувальником (ТДВ «Альянс Україна») перестраховика (ТДВ «СК «Індіго») про настання страхових випадків за договором облігаторного перестрахування за спірний період електронною поштою та ухилення позивача від проведення погодження та підписання бордеро ризиків та премій, бордеро оплачених збитків та бордеро заявлених збитків, внаслідок чого були створені відповідачеві перешкоди у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; зазначив, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТДВ «Альянс Україна» про стягнення з ТДВ «СК «Індіго» частки страхового відшкодування на підставі пункту 5 статті 26 Закону України «Про страхування» та частини п`ятої статті 991 ЦК України.

9.35. У справі, яка розглядається, суди встановили, що на момент укладання Договору, страховий випадок, який мав місце 29.03.2012 року на території Польщі, не був таким, що перевищує власне утримання, що складається з 200 000 євро за Договором перестрахування та не був прогнозовано таким, що може його перевісити в майбутньому. Став він таким в 2019 році, після зміни польського законодавства, що не можна було спрогнозувати на момент укладання Договору та на момент настання випадку.

9.36. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, скаржник намагається досягти повторної оцінки доказів без врахування меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

9.37. За відсутності подібності правовідносин, суд касаційної інстанції згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

9.38. Що ж стосується доводів касаційної скарги відповідача, обґрунтованих з посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд зазначає таке.

9.39. Суд касаційної інстанції наділений повноваженням щодо надання висновку про застосування норм права у конкретних правовідносинах, а не надання висновку щодо тлумачення норми права чи її застосування в цілому без відносно до конкретних правовідносин.

9.40. Місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив про те, що після того, як позивачу стало відомо про збільшення суми страхового відшкодування, останнім було виконано зобов`язання з повідомлення перестраховиків за Договором, що не заперечується і самим відповідачем.

9.41. Суди попередніх інстанцій, врахувавши правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2019 у справі №910/4886/18, зазначили про те, що договір добровільного страхування та договір перестрахування є різними за своєю природою та суб`єктним складом, предметом, регулюють відмінні правовідносини.

9.42. Відтак, суди попередніх інстанцій визнали безпідставними твердження відповідача за первісним позовом щодо необхідності застосування приписів статті 998 ЦК України та статті 29 Закону України «Про страхування»

9.43. Верховний Суд зазначає, що фактично доводи скаржника у цій частині зводяться до питання оцінки судом апеляційної інстанції доказів у справі і заперечення скаржником встановлених судами обставин на підставі оцінених доказів, намагання переоцінити докази, яким надана оцінка судом апеляційної інстанції, без урахування меж розгляду справи касаційним судом, а також предмета і підстав позову у цій справі. Тому у Верховного Суду відсутні й підстави для формування висновку щодо питання застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах.

9.44. Зважаючи на викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування судових рішень попередніх інстанції з такої підстави.

9.45. Судом касаційної інстанції відхиляються доводи скаржника через їх необґрунтованість щодо ухвалення судових рішень у цій справі з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

9.46. Щодо строків позовної давності, про які йдеться в касаційній скарзі, то слід зазначити про те, що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відмову в позові по суті з підстав його необґрунтованості, тому суди не застосовували наслідки пропуску позивачем за зустрічним позовом строку позовної давності у даній справі.

9.47. Суд касаційної інстанції в силу положень частини другої статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

9.48. Поряд з тим, як відзначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» (заява № 24465/14), право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули цієї Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права, одним з основоположних аспектів якого є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхні рішення, що набрали законної сили, не може ставитися під сумнів (див. також справу «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа «Рябих проти Росії», заява № 52854/99), існування яких скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

9.49. Відповідна практика Європейського суду з прав людини застосовується Касаційним господарським судом на підставі статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно з якою суди застосовують названу Конвенцію та відповідну практику як джерело права.

10. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

10.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду України та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

10.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

10.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

10.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, про неврахування висновків щодо застосування норми права, викладених у постанові Верховного Суду України, не підтвердилися, не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, а тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, необхідно закрити, а в частині підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, слід залишити без задоволення.

11. Судові витрати

11.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022 зі справи № 910/174/22 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022 зі справи № 910/174/22 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 17.08.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2022 зі справи № 910/174/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Т. Малашенкова

Суддя В. Селіваненко