ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 Справа № 914/1380/22

за позовом: Керівника Червоноградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області, м. Червоноград Львівської області,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Попадюка Василя Васильовича, м. Львів,

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Радехівської міської ради Львівської області, м.Радехів Львівської області,

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Лопатинської селищної ради Львівської області, смт.Лопатин Львівської області,

про стягнення 551'448,80 грн збитків,

Суддя Б. Яворський,

при секретарі О. Муравець.

Прокурор: Букаловська Л.Є.

Представники сторін:

від позивача: В. Вишневський,

від відповідача: Т. Савка.

від третьої особи 1: не з`явився,

від третьої особи 2: не з`явився.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст.222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу vkz.court.gov.ua.

Суть спору. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Керівника Червоноградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Червоноградської районної державної адміністрації Львівської області до Фізичної особи-підприємця Попадюка Василя Васильовича про стягнення 551'448,80 грн матеріальної шкоди (збитків), завданих державному бюджету, внаслідок поставлення шкільних меблів у кількості 560 комплектів для початкових класів «Нової української школи», які не відповідають умовам державних стандартів України на вказану продукцію, технічним вимогам тендерної документації та умовам укладеного договору №390 від 26.11.2018.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 28 червня 2022 року справу № 914/1380/22 передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та залучено третіх осіб до участі у справі. Подальший хід розгляду справи у підготовчому провадженні викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

25.08.2022 прокурор подав клопотання (вх.№17678/22) про долучення до справи документів досудового розслідування у кримінальному провадженні.

04.08.2022 позивач подав заяву про розгляд справи без участі позивача (вх.№ 16536/22).

06.09.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх.№18359/22), у якому позовні вимоги заперечив та зазначив, що прокурором обрано невірний спосіб захисту у вигляді відшкодування збитків, оскільки такий не відповідає характеру спірних правовідносин, адже ні замовником, ні його правонаступником не було вчинено дій, які б фіксували факт поставки продукції неналежної якості; товар прийнятий без зауважень і жодних претензій упродовж двох років з моменту поставки товару не надходило (679, 680 ЦК), а відтак обставини, які зумовлюють виникнення обов`язку з заміни неякісного товару чи зменшення вартості поставленого товару, усунення недоліків товару чи відшкодування витрат на їх усунення чи повернення сплачених коштів за товар, не настали. Позивачем не дотримано процедури подання претензії по якості товару, передбаченого Інструкцією №П-7 (двосторонній акт не складався). Позовна вимога ґрунтується виключно на матеріалах досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000004 від 09.04.2021, Попадюк В.В. не має статусу обвинуваченого. Вирок не ухвалено. Прокурором не доведено розміру збитків, адже заклади освіти користувалися товаром за призначенням більше двох років, що мало наслідок його фізичний знос, а висновки експертів побудовані на вимогах тендерної документації, не містить інформації, яка б підтверджувала такий розмір та не ґрунтуються на умовах договору, тому є неналежними доказами. Відзначає, що у договорі зазначено найменування товару ДК 021:2015:39160000-1 (шкільні меблі НУШ), і відсутні спеціальні вимоги щодо якості товару, зокрема, посилання на номери та індекси стандартів, технічних умов або іншої документації, чи на конкретний номер тендеру (ст.268 ГК, 673 ЦК). В матеріалах відсутні докази того, що перед укладенням договору у порядку переговорної процедури ФОП Попадюк В.В. ознайомлювався з вимогами тендерних документацій, чи будь-яких інших документів щодо якості товару, який мав бути поставлений за договором, з долученого прокурором протоколу №49 від 08.11.2018 переговорної процедури вбачається, що ФОП Попадюк В.В. був відсутнім під час вирішення питань згідно його змісту. У повідомленні про намір укласти договір UA-2018-11-07-000073-а, звіті про результати закупівлі та в системі Prozorro не зазначено будь-яких вимог щодо меблів, які мав би поставити відповідач, не здійснено посилання на тендерну документацію та не зазначено, що меблі закуповуються в рамках програми НУШ та повинні відповідати її вимогам, така інформація відсутня також у протоколі №49 від 08.11.2018. Вказав, що тендерна документація не підписана, та не скріплена печатками уповноважених осіб, тому не може братися до уваги ні експертом, ні судом при постановленні рішення. Також сумнівним вважає те, що експертом досліджувалися саме ті шкільні меблі, які поставляв відповідач, що також ставить під сумнів висновок експертизи у кримінальному провадженні. Просив відмовити у задоволенні позову.

06.09.2022 відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності (вх.№183363/22). Заява обґрунтована тим, що предметом договору був товар, який не є нерухомим майном, то позов у зв`язку з недоліками товару, переданого за договором 26.11.2018, з огляду на норми ст.ст.680, 681 ЦК України, міг бути поданий не пізніше двох років з моменту його передання покупцю.

19.09.2022 прокурор подав відповідь на відзив (вх.№19338/22), де зазначив, що обраний спосіб захисту ґрунтується на зібраних доказах в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні. Факт неналежності поставленого товару встановлено за результатами проведення товарознавчих експертиз. Висновки експертиз проведені та отримані у спосіб, передбачений Законом, не оскаржувались. Зазначив, що у п.5, п.6.1.2 договору сторони врегулювали питання процедури приймання-передачі товару, тому застосування положень Інструкції №П-7 є безпідставним. Крім того, у п.2 договору погоджено, що товар укомплектовується відповідно до вимог тендерної документації, відповідає затвердженим стандартам України та/або технічним умовам підприємства-виробника, затвердженим на цю продукцію та/або іншим вимогам чинного законодавства. Зазначив, що вимоги не могли бути невідомі постачальнику, оскільки у наявній документації попередніх відкритих торгів, які не відбулися, наявна тендерна документація з додатком №1, а предмет закупівлі за договором №390 від 26.11.2018 не повинен відрізнятися від вимог, що були визначені замовником у тендерній документації. У системі «Prozorro», а саме договорі №390 від 26.11.2018 (предмет договору) та у формі протоколу розкриття тендерних пропозицій, зазначено, що предмет закупівлі закупівля сучасних меблів для початкових класів «Нова Українська школа», тобто у тендерній документації, документах по переговорній процедурі закупівлі чітко прослідковується предмет закупівлі, його технічні, кількісні та якісні характеристики.

26.09.2022 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив (вх.№19796/22), у якому додатково зазначив, що обрання невірного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Зазначив, що у договорі відсутні положення, які б регулювали порядок прийняття -передачі товару за якістю та передбачали алгоритм дій у випадку виникнення суперечності щодо якості товару, тому мають застосовуватися положення Інструкції №П-7. Стверджує, що найменування товару у договорі, а саме ДК 021:2015:39160000-1 є державним класифікатором товарів і не містить жодних вимог щодо якості товару чи його технічних характеристик. Пункт 2 договору містить загальні фрази щодо відповідності товару стандартам якості, без будь-якої конкретизації, без вимог стандартів ДСТУ ГОСТ 22046:2004, ДСТУ EN1729-2:2004, ГОСТ 11015-93, ГОСТ 11016-93 та мають бути придатні у навчальних закладах НУШ при навчанні учнів початкових класів ростові групи 4-5-6. Не спростовано прокурором того факту, що із долучених до позовної заяви документів не вбачається пов`язаності договору із тендерною документацією, в якій мали б міститися вимоги до меблів, які були предметом поставки. Посилання прокурора на вимоги тендерної документації щодо товару без зазначення в якому саме повідомленні про намір, звіті та договорі будь-яких ідентифікуючих ознак тендерної документації вимогам якої мав відповідати товар є безпідставним. Відтак, доводи прокурора про те, що у тендерній документації, документах по переговорній процедурі прослідковується предмет закупівлі та його якісні характеристики є також безпідставними, з огляду на відсутність відповідних положень у договорі, якими повинні керуватись сторонами.

29.09.2022 прокурор подав заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності (вх.№20074/22).

У період з 06.08.2022 по 14.11.2022 включно суддя Яворський Б.І. перебував на лікарняному у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

У підготовчому засіданні 03.01.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 02.02.2023. Відповідною ухвалою суд повідомив учасників провадження, явку учасників визнав обов`язковою. Подальший хід розгляду справи у судовому засіданні викладено у відповідних ухвалах суду та протоколах судових засідань.

16.02.2023 треті особи подали клопотання (вх.№4055/23 та №4100/23) про розгляд справи без участі представника ради.

16.02.2023 прокурор подав письмові пояснення, а 28.02.2023 - клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме: копії тендерної документації щодо проведення закупівлі товарів ДК 021:2015:39160000-1 шкільні меблі (НУШ) на 23 аркушах; копії рознарядки на шкільні меблі від 21.12.2018, а також просив поновити процесуальний строк на подання вказаних доказів.

24.02.2023 відповідач подав заперечення щодо клопотання прокурора про долучення до справи документів та письмових пояснень, оскільки позивач заяв чи клопотань у підготовчому засіданні не подавав.

28.02.2023 прокурор подав клопотання про долучення до справи документів.

Прокурор та позивач у судовому засіданні 14.03.2023 позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити. Відповідач позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні позову, зокрема, з підстав неналежного способу захисту.

Інші учасники провадження у судове засідання не з`явилися.

У судовому засіданні 14.03.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом встановлено, що Відділом освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області прийнято рішення про проведення процедуру відкритих торгів на предмет закупівлі ДК 021:2015:39160000-1 Шкільні меблі (НУШ). Тендерним комітетом затверджено тендерну документацію щодо проведення процедури відкритих торгів на закупівлю товару по ДК 021:2015:39160000-1 - Шкільні меблі (НУШ)», (протокол № 33 від 29.06.2018).

Назва предмета закупівлі згідно тендерної документації: шкільні меблі за кодом ДК 021:2015:39160000-1 (парти шкільні одномісні та стільці для учнів перших класів Нової української школи, станка для кабінету, шафа для документів). Кількість: 590 комплектів (парта+стілець) 1 станка для кабінету, 1 шафа для документів (Специфікація).

Технічний опис, якісні та кількісні характеристики визначені у додатку 1 до документації. Проект договору (додаток 5).

В інформаційно-телекомунікаційній системі електронних торгів «Prozorro» (UA-2018-11-07-000073-а), відділом освіти Радехівської РДА проведено переговорну процедуру закупівлі шкільних меблів за кодом ДК 021:2015:39160000-1 - шкільні меблі.

26 листопада 2018 року відділом освіти Радехівської районної державної адміністрації (правонаступником якого є Червоноградська РДА) (покупець) та Фізичною особою-підприємцем Попадюком Василем Васильовичем (постачальник) у порядку переговорної процедури закупівель укладено договір №390, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2018 році поставити замовникові товар, зазначений в специфікації, що є додатком до цього договору і є його невід`ємною частиною, а замовник прийняти і оплатити такий товар. Найменування товару ДК 021:2015:3916000-1 - Шкільні меблі (НУШ).

Кількість товарів (номенклатура, асортимент) товару - згідно із Специфікацією (додаток №1 договору) (п.1.3 договору).

Якість товарів погоджено сторонами у п.2 договору. Так, п.2.1 товар цілком укомплектовується відповідно вимог тендерної документації, відповідає затвердженим стандартам України або технічним умовам підприємства-виробника, затвердженим на цю продукцію та/або вимогам чинного законодавства.

Сума, що визначена у договорі становить 559'333,00 грн без ПДВ (п.3.1 договору).

Строк поставки товару - до 30.11.2018. Місце поставки товарів: Відділ освіти Радехівської РДА (м.Радехів, пр-т Відродження, 19).

За умовами пунктів 5.3 та 5.4 договору зобов`язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі товару у власність замовника за адресою замовника. Замовник має право пред`явити претензію постачальнику по кількості та якості товару. Претензія готується і подається у письмовій формі і пред`являється постачальнику, по кількості - у день прийому-передачі товару, по якості - в будь-який момент упродовж дії даного договору. Замовник має право достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це його у строк за 15 календарних днів. Постачальник зобов`язаний забезпечити замовника товаром, якість якого відповідає умовам, установленим розділом ІІ цього договору (п.6.2.1 та п.6.3.2 договору). Відповідальність сторін передбачена у розділі 7 договору.

Договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2018 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.1 договору).

Специфікацією (додаток №1 до договору) сторони погодили найменування, одиницю, кількість та ціну товару, зокрема, 39160000-1 - Шкільні меблі. Комплект: парта учнівська одномісна антисколіозна з полицею + стілець, що регулюється по висоті. 560 комплектів вартістю 551'448,80 грн.

На виконання умов укладеного договору 21.12.2018 ФОП Попадюком В.В. здійснено поставку товару на суму 559'333,00 грн, з яких 560 комплектів (шкільна парта і стілець) вартістю 551'448,80 грн, про що свідчить копія накладної №1.

Відділ освіти Радехівської РДА 22.12.2018 здійснив оплату отриманого товару на суму 551'448,80 грн (призначення платежу « 0611020;2210; СУБ з Д/Б шкільні меблі; накл. №1 від 21.12.2018, дог. №390 від 26.11.2018. звіт від 26.11.2118; без ПДВ»). Копія платіжного доручення №27 від 22.12.2018 долучена до матеріалів справи.

Прокурор зазначає, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000004 від 09.04.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, проведено товарознавчі експертизи та встановлено, що ФОП Попадюк В.В. поставив шкільні меблі, що не відповідають вимогам і стандартам визначених законодавством України, умовам чинних державних стандартів на вказану продукцію, технічним вимогам тендерної документації та умовам договору № 390, внаслідок чого державному бюджету було заподіяно збитків на суму 551'448,80 грн. У висновку судового експерта Львівського НДКЦ МВС України зазначено, що жоден із представлених комплектів меблів, придбаних для учнів навчальних закладів Радехівського району у ФОП Попадюк В.В. не відповідають вимогам наказу Міністерства освіти і науки України від 23.03.2018 № 283 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо організації освітнього простору Нової української школи», Інформаційного повідомлення Міністерства освіти і науки України від 21.08.2018 «Вимоги до шкільних меблів Нової Української школи», затвердженим вимогам та стандартам ДСТУ ГОСТ 22046:2004, ДСТУ EN1729-2:2004, ГОСТ 11015-93, ГОСТ 11016-93, а саме: встановлено наступні невідповідності: 1) стілець (невідповідності висоти, ширини та глибини сидіння) - Т-подібний, не регулюється по висоті 380х448х376-816 (h=380-460) мм; зростова спинка не відповідає вимогам ростової групи №4/5/6; не дотримано вимог щодо виготовлення каркасу стільця (квадратна труба 25х25х1,2 мм та 20х21х2.2 мм з нанесенням порошкової фарби); 2) стіл (тип і варіант столу, номер, наявність і колір маркування) каркас не відповідає характеристикам кругла металева труба d25/d32мм; стільниця антисколіозна без кута нахилу 7 градусів, екран (задня стінка) з ДСП ламінованої 16 мм відсутній; підставка для технічних засобів навчання на стільниці відсутня.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги зазначає, що у повідомленні про намір укласти договір UA-2018-11-07-000073-а, звіті про результати процедури закупівлі UA-2018-11-07-000073-а, та в системі «Prozorro» (UA-2018-11-07-000073-а) не зазначено будь-яких вимог щодо меблів, які мав би поставити ФОП Попадюк В.В., не здійснено посилання на будь-яку тендерну документацію, яку можливо ідентифікувати, не зазначено про те, що меблі закуповуються в рамках програми «Нова українська школа», та повинні відповідати її вимогам. Вказана інформація відсутня і у протоколі від 08.11.2018 року № 49, згідно якого вирішено провести переговорну закупівлю шкільних меблів. Товар прийнятий покупцем, зауважень по якості упродовж дії договору не поступало. Зазначив, що заявлена позовна вимога про стягнення збитків є неналежним способом захисту.

ОЦІНКА СУДУ.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.14 ГПК України).

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ст.74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Звертаючись з цим позовом до суду, прокурор визначив орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Червоноградську РДА як правонаступника з 12.01.2021 Відділу освіти Радехівської РДА та зазначив, що прокуратурою 16.06.2022 на адресу Червоноградської РДА, як правоноступника розпорядника бюджетних коштів з закупівлі комплектів шкільних парт, скеровувався запит №14.58/03-23-1786вих-22 щодо надання інформації з приводу вжиття заходів щодо стягнення коштів за неналежне виконання ФОП Попадюком В.В. умов договору. 16.06.2022 Червоноградська РДА повідомила, що з позовом про стягнення коштів не зверталась через відсутність коштів на оплату судового збору. Таким чином, незважаючи на те, що позивач володів інформацією про порушення відповідачем законодавства, самостійно не вживав відповідних заходів та не звертався з позовом до суду. 23.06.2023 прокуратура повідомила РДА про звернення до суду. Прокурор зазначив, що в зв`язку з цим звертається до суду з позовом на захист інтересів держави у сфері з охорони дитинства, які полягають у здійсненні представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу, що полягають у даному випадку в забезпеченні надходження коштів до державного бюджету.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з абзацами 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до абзаців 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Одночасно згідно з положеннями частин 3-5 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Як вже зазначалося, своє звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі районної адміністрації прокурор обґрунтовував невжиттям позивачем заходів, спрямованих на звернення з позовом до суду, чим суттєво порушуються інтереси держави у сфері дитинства, адже оплата за товар здійснювалась за рахунок коштів бюджету. Отже, прокурор правомірно оцінив такі дії як бездіяльність і самостійно звернувся з позовом до суду для захисту інтересів держави. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03.12.2021 справа №910/12764/20.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під час вирішення спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Пунктом 8 ст.16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною 3 зазначеної статті унормовано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Аналогічні норми містяться також в статті 20 ГК України, якою встановлено, що кожний суб`єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Застосування цього способу захисту визначається положенням ст.22 ЦК України і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст.611 ЦК України), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл.82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ч.3 ст.626 ЦК України).

За статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, за змістом якої господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В межах свободи договору сторони погодили чіткий механізм правових наслідків у разі невиконання відповідачем зобов`язань за договором. Так, за змістом п.5.4 та п.6.2.1 замовник має право пред`явити претензію постачальнику по кількості та якості товару. Претензія по якості готується і подається у письмовій формі і пред`являється постачальнику в будь-який момент упродовж дії даного договору, або покупець вправі достроково розірвати цей договір у разі невиконання зобов`язань постачальником, повідомивши про це його у строк за 15 календарних днів.

Як уже відзначалося, спір у справі про стягнення 551'448,80 грн збитків виник з підстав неналежного виконання відповідачем умов договору поставки №390 від 26.11.2018, що полягало у поставці шкільних меблів по якості, що не відповідали вимогам та стандартам «Нової української школи» для учнів ростові групи 4-5-6.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю; при цьому відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких віднесені: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина; відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків (шкоди), протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками; у свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків; при цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони; слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 226 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор покликався на те, що відповідач поставив шкільні меблі для початкових класів «Нової української школи», які не відповідають умовам державних стандартів України на вказану продукцію, технічним вимогам тендерної документації та умовам укладеного договору №390 від 26.11.2018. Тобто, на переконання прокурора, поставлено товар, який за характеристиками не відповідає тому, що визначений договором.

Приписами ст.673 ЦК України унормовано, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Якість - це сукупність характеристик товару, що стосуються його здатності задовольняти встановлені і передбачені потреби (ДСТУ, ГОСТ). У договорі якість товару визначається шляхом вказівки на нормативні документи із стандартизації або показників якості (кількісних характеристик товару, надійності, безпеки, енергоспоживання, ергономічних, екологічних, естетичних та ін.) товару. Якщо сторони обирають другий спосіб формування умов з якості товару, вони викладаються у специфікації, що є невід`ємною частиною контракту.

Відповідно до ч.1 ст.678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк або відшкодування витрат на усунення недоліків товару. За частиною 2 ст.678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Таким чином, законодавець чітко передбачив як діяти покупцю у випадку, якщо поставлений товар є неналежної якості.

Разом з цим, вимог про зменшення ціни товару, відшкодування вартості у частині додатково витрачених бюджетних коштів з метою приведення товару у відповідність вимогам та стандартам, прокурором не заявлено, як і доказів того, що замовник пред`являв претензію постачальнику по якості товару, передбачених п.5.4 договору, як і документів, що підтверджували б звернення до відповідача з вимогою про заміну товару чи розірвання у встановленому законом порядку договору, прокурор також не надав.

Прокурором також не враховано, що якщо покупець має претензії щодо якості поставленого йому товару, то він вправі скористатися способами захисту, передбаченими ст.678 ЦК України та договором. Натомість прокурор просить стягнути збитки, які визначає вартістю поставленого товару.

Стаття 225 ГК України чітко передбачає, що відноситься до збитків і вартість поставленого товару, який не відповідає певним характеристикам, не є збитками. Відтак, обраний прокурором спосіб захисту у даному спорі є неналежним.

Згідно з ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №925/642/19).

Відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Щодо вирішення питання про застосування строку позовної давності у даній справі суд зазначає наступне.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

З огляду на наведене, враховуючи, що судом встановлено відсутність підстав для задоволення позову через обрання неналежного способу захисту, суд не вбачає правових підстав для застосовування строків позовної давності та відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Сплата прокурором судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжними дорученнями №1160 від 24.06.2022 на суму 8'271,74 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір покладається на заявника.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.03.2023.

Суддя Б. Яворський.