ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2023м. ХарківСправа № 922/1740/22

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова (місцезнаходження: 61099, місто Харків, бульвар Б.Хмельницького, 36-A) в інтересах держави, в особі Харківської міської ради (місцезнаходження: 61003, місто Харків, площа Конституції, 7; ) 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Сучасне місто" (місцезнаходження: 61003, місто Харків, Павлівський майдан, будинок 4; ) Комунальне підприємство "Сучасне місто"
до Фізичної особи-підприємця Шерстюк Тетяни Олександрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
про стягнення 346 524,88 грн.
за участю представників:

прокурор - Горгуль Н.В.

позивача - Жилко С.Е.

відповідача - Барчук А.В.

третьої особи - Грєнков І.В.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи-підприємця Шерстюк Тетяни Олександрівни 346 524,88 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :07:005:0077, що розташована за адресою: місто Харків, бульвар Юр`єва, 2-А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.10.2022 позовну заяву керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/1740/22, постановлено розглядати справу за правилами (в порядку) загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.12.2022 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача залучено Комунальне підприємство "Сучасне місто".

Розгляд справи № 922/1740/22 в підготовчому засіданні неодноразово відкладався задля забезпечення принципу змагальності та реалізації прав сторін в умовах дії в Україні воєнного стану. Учасники справи виклали письмово свої вимоги, заперечення, аргументи та пояснення щодо предмета спору у заявах по суті справи: позовній заяві, відзиві ФОП Шерстюк Т.О. на позовну заяву (вх. № 13529 від 08.11.2022), відповіді прокуратури на відзив (вх. № 13943 від 14.11.2022), запереченнях відповідача на відповідь на відзив (вх. № 14931 від 28.11.2022), письмових поясненнях прокурора (вх. № 16005 від 12.12.2022), письмових поясненнях КП "Сучасне місто" (вх. № 1128 від 17.01.2023), письмових поясненнях Харківської міської ради (вх. № 1554 від 23.01.2023) та інш.

За результатами підготовчого засідання 13.02.2023 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу № 922/1740/22 до розгляду по суті на 27 лютого 2023 року, на підставі частини другої статті 185, частини першої статті 195 Господарського процесуального кодексу України. Зазначену ухвалу занесено до протоколу підготовчого засідання у справі.

В судовому засіданні 27.02.2023 з розгляду справи № 922/1740/22 по суті було оголошено перерву до 13 березня року о 12:00 годині, на підставі статті 216 Господарського процесуального кодексу України. Зазначену ухвалу постановлено судом без виходу до нарадчої кімнати та занесено до протоколу судового засідання.

Прокурор, який брав участь в судовому засіданні 13.03.2023, позовні вимоги підтримував та просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти в розмірі 346 524,88 грн., посилаючись на те, що ФОП Шерстюк Т.О. з часу набуття права власності на нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 391,5 кв.м. по бул. Юр`єва, 2-А у місті Харкові використовує земельну ділянку загальною площею 0,0506 га без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав та, відповідно, не сплачує платежів за її використання згідно із встановленим законодавчими актами розміром.

Представники Харківської міської ради та КП "Сучасне місто" позов керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова підтримували та просили суд його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник ФОП Шерстюк Т.О. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі, з огляду на те, що оскільки відповідач використовує земельну ділянку під нежитловою будівлею та в обсязі, необхідному для обслуговування будівлі. Попередній власник нежитлової будівлі не мав права користування (оренди) чи іншого зареєстрованого речового права на земельну ділянку. Таким чином, у відповідача наявне право користування земельною ділянкою лише в частині, на якій безпосередньо розташована нежитлова будівля площею 391,5 кв. м. та в частині, яка необхідна для її обслуговування.

Також під час обстеження земельної ділянки у січні 2022 року головним спеціалістом сектору обстеження земельних ділянок Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради було встановлено, що по вказаній земельній ділянці (її частини) між КП "Сучасне місто" та іншим суб`єктом господарювання маються укладені договори тимчасового користування для розміщення тимчасових об`єктів підприємницької та іншої діяльності від 12 серпня 2020 року, якими ФОП Киянській Т.В. надано право тимчасової експлуатації (управління) окремими елементами благоустрою комунальної власності міста Харкова з метою задоволення соціально-економічних потреб шляхом розміщення тимчасових об`єктів підприємницької або іншої діяльності (вищезазначені споруда та навіс) строком до 11.08.2021, що може свідчити про наявність сторонніх землекористувачів.

Оскільки при виконанні розрахунку безпідставно збережених коштів невірно визначено площу земельної ділянки, яку використовує відповідач, а також не враховані можливі сторонні землекористувачі, виконаний розрахунок не є належним доказом, який не підтверджує заявлений до стягнення розмір безпідставно збережених коштів.

Крім того, представник відповідача вказував на те, що об`єктом права земельна ділянка може стати тільки після реєстрації цього права за позивачем. Така реєстрація була проведена лише у червні 2021 року, в той час, як період, що входить до предмету спору - з 01 травня 2020 року по 31 грудня 2021 року.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги прокурора та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Вивченням місцевою прокуратурою питання наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у сфері земельних правовідносин, встановлено порушення вимог законодавства під час використання земельних ділянок, розташованих на території Немишлянського району м. Харкова.

Зокрема, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 26 серпня 2022 року, ФОП Шерстюк Т.О. зареєстрована з 22.12.2016; основний вид діяльності суб`єкта господарювання - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20).

Згідно відомостей з деталізованої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.09.2022 за № 308806227 встановлено, що 12.03.2018 та 16.04.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на нежитлову будівлю літ. "А-2", загальною площею 391,5 кв.м. по АДРЕСА_2 на підставі:

- Договору дарування від 12.03.2018 за № 821 у розмірі 1/2 частки.;

- Договору дарування від 16.04.2020 за № 1027 у розмірі 1/2частки.

У Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 28.04.2021 зазначено, що земельна ділянка загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :07:005:0077, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована Відділом у місті Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 02.04.2020; вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-2" (кафе); цільове призначення: 03.08 - для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :07:005:0077, на якій знаходиться вищевказана нежитлова будівля, розташована на території Немишлянського району м. Харкова за адресою: АДРЕСА_2 сформована та здійснено державну реєстрацію, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

З урахуванням статей 12, 80, 83 Земельного кодексу України зазначена земельна ділянка площею перебуває у власності територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради.

За даними Публічної кадастрової карти України та деталізованої інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.09.2022 за № 308805467, право власності або користування на земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна за ФОП Шерстюк Т.О. не зареєстровано.

На підставі зазначених документів Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 19.01.2022 проведено обстеження вищевказаної земельної ділянки. Головним спеціалістом сектору інспекційної роботи Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради Федуновим Д.А. в порядку статті 189 Земельного кодексу України складено Акт обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з кадастровим номером :07:005:0077, в якому зазначено, що Шерстюк Т.О. з 02.04.2020 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,0506 га по АДРЕСА_2 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Окрім того, згідно вказаного Акту, земельна ділянка по АДРЕСА_2 використовується ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-2" (кафе).

Отже, посилаючись на те, що відповідач у період з 01.05.2020 по 31.05.2021 використовував земельну ділянку без достатніх правових підстав і не сплачував за користування плату за землю у встановленому законодавчими актами розмірі, внаслідок чого зберіг за рахунок Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, майно - грошові кошти у розмірі орендної плати, прокурор на підставі статей 1212-1214 Цивільного кодексу України просить в примусовому порядку стягнути безпідставно збережені кошти з ФОП Шерстюк Т.О.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок розміру безпідставно збережених відповідачем коштів за використання земельної ділянки комунальної форми власності на території м. Харкова з порушенням вимог законодавства здійснено на підставі Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 506 кв.м по бульвару Юр`єва, 2-А у місті Харкові за № 3638 від 17.09.2021. Базова вартість 1 м.кв землі в м. Харкові складала 639,78 грн. Також у вказаному розрахунку міститься інформація про зонування міста та арифметичні показники коефіцієнтів: Кф - коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки, який становив 2,50; Км2 - коефіцієнту, який характеризує зональні фактори місцеположення земельної ділянки в межах міста, який становив 2,65; та КмЗ - сукупного коефіцієнту, який характеризує локальні фактори місцеположення земельної ділянки за територіально-планувальними, інженерно-геологічними, історико-культурними, природно-ландшафтними, санітарно-гігієнічними умовами та рівнем облаштування території становив 1,5.

Розмір орендної плати в місяць, який підлягав сплаті ФОП Шерстюк Т.О. за період з 01.05.2020 по 31.12.2021 становив 21 460,29 грн. (з урахуванням нормативної грошової оцінки - 3 219 044,00 грн., ставки річної орендної плати - 8,00%, коефіцієнту складних інженерно-геологічних умов - 1, коефіцієнту розміру земельної ділянки - 1). Отже, за період 20 місяців розмір недоотриманих місцевим бюджетом доходів склав 429 205,80 грн.

Водночас за інформацією, наданою ГУ ДПС у Харківській області від 19 липня 2022 року Шерстюк Т.О. зареєстрована платником земельного податку за земельну ділянку, на якій розташована нежитлова будівля літ. "А-2", загальною площею 391,5 кв.м. по бульвару Юр`єва, 2-А у місті Харкові, площею 0,0506 га. Водночас протягом 2020 року Шерстюк Т.О. сплачено земельний податок за 2020 рік - в розмірі 34 395,26 грн., за 2021 рік - в розмірі 48 285,66 грн. Відповідно, розмір безпідставно збережених відповідачем коштів в сумі 346 524,88 грн. розраховано позивачем як різницю між розміром плати за землю, яка повинна надійти до місцевого бюджету та фактично здійсненою оплатою за користування земельною ділянкою.

Щодо правомірності представництва інтересів держави у суді прокуратурою, суд зазначає наступне.

Зі змісту пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України вбачається, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною першою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина третя цієї ж статті).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді.

Згідно з частиною третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта зазначеної ж статті).

Частиною першою статті 55 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що органи та особи, які відповідно до цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком обмежень, передбачених частиною другою цієї статті.

Зі змісту пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 вбачається, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 4 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Відтак, тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Аналізуючи частину третю статті 23 Закону України "Про прокуратуру" можна зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі "Менчинська проти Росії" (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Відповідно, з урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Водночас Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Таким чином, ні норми Конституції України, ні Закону України "Про прокуратуру" не містять обов`язку прокурора з`ясовувати причини неналежного виконання органом своїх обов`язків щодо відшкодування шкоди підприємству, установі, організації, інтереси яких представляє прокурор чи надавати суду підтвердження того, що орган, який представляє прокурор погодився на таке представництво.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

У даному випадку прокурор зазначає, що безоплатне використання землі ослаблює економічні основи територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Як вже зазначалося, про факт безпідставного набуття ФОП Шерстюк Т.О. коштів у розмірі вартості орендної плати за користування в період з 01.05.2020 по 31.12.2021 спірною земельною ділянкою Харківській міській раді стало відомо ще у січні 2022 року у зв`язку із здійсненими обстеження спірної земельної ділянки згідно акту від 19.01.2022.

26 липня 2022 року прокуратурою скеровано на адресу Харківського міського голови листа щодо виявлених порушень під час користування ФОП Шерстюк Т.О. вищевказаною земельною ділянкою. Встановлено, що міською радою не вживалися заходи щодо звернення до суду до ФОП Шерстюк Т.О. про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою. Таким чином, оскільки інтереси територіальної громади у платному використанні земель комунальної власності залишилися незахищеними, наведе стало підставою для звернення Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова до суду з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради.

Про прийняте рішення щодо звернення з відповідним позовом Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова на виконання частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" Харківську міську раду проінформовано листом від 30.08.2022 за № 51-107-1239вих-22.

Згідно інформації від 08.09.2022, наданої Департаментом земельних відносин Харківської міської ради встановлено, що до цього часу вказані порушення не усунуто та заходи реагування з боку міської ради на їх усунення не вжито.

Враховуючи те, що вказані інтереси держави залишаються не захищеними, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів Харківської міської ради, як представника держави у спірних правовідносинах, а відповідна позовна заява керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова є ефективним засобом захисту.

Щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Шерстюк Тетяни Олександрівни безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку.

Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно статті 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", одним з основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

В силу статей 122, 123 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

За приписами статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Суд звертає увагу на те, що відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки (а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку), при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є саме орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Згідно статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" частини першої статті 156 цього Кодексу власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом вказаних приписів Цивільного та Земельного кодексів України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема, за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Суд звертає увагу на те, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Так, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як вже було встановлено судом, відповідач є власником нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. "А-2", загальною площею 391,5 кв.м. по бульвару Юр`єва, будинок 2-А у місті Харкові. Матеріали справи, разом з тим, не містять доказів належного оформлення ФОП Шерстюк Т.О. права користування зазначеною земельною ділянкою, на якій знаходиться вищевказана нежитлова будівля: загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :07:005:0077, за адресою: бульвар Юр`єва, 2-А у місті Харків (вид використання земельної ділянки: для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-2" (кафе).

Згідно глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та з урахуванням положень статті 1212 Цивільного кодексу України до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, а також у постановах Верховного Суду України від 10.02.2020 у справі № 922/981/18, від 25.02.2020 у справі № 922/748/19, від 17.04.2020 у справі № 922/2413/19 та інш.

Враховуючи наведене, господарський суд звертає увагу на те, що сам факт несплати ФОП Шерстюк Т.О. за користування земельною ділянкою у встановленому законодавчими актами розмірі свідчить про втрату Харківською міською радою майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під визначення Європейського суду з прав людини "виправдане очікування" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

При цьому, відновлення порушених прав позивача за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. Навіть за умови правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, в обраний позивачем спосіб захисту відбувається відновлення справедливої рівноваги між правами та обов`язками сторін спору, встановлення якої ґрунтується на визначеній нормами земельного законодавства умові платності використання земельної ділянки.

Крім того, для стягнення безпідставно збережених коштів за статтею 1212 Цивільного кодексу України, встановленню підлягає факт існування земельної ділянки як об`єкту цивільних прав.

За приписами статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, а земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказував на те, що право вимоги за кондикційним зобов`язанням не може виникнути раніше виникнення зареєстрованого права власності на цю земельну ділянку за відповідною юридичною особою, тобто Харківською міською радою. Так, матеріалами справи підтверджується, що 02.04.2020 року відділом у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області зареєстровано земельну ділянку кадастровий номер :07:005:0077 у Державному земельному кадастрі. При цьому, відповідно до витягу з державного земельного кадастру, наданого на запит прокуратури від 28 квітня 2021 року, станом на 28 квітня 2021 року інформація про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі відсутня. Відтак, на думку відповідача, прокурором не надано доказів існування протягом частково заявленого у позові періоду з 01 травня 2020 року по червень 2021 року земельної ділянки площею 0,0506 га по бульвару Юр`єва, 2-А у м. Харкові з кадастровим номером :07:005:0077 як об`єкта цивільних прав у розумінні статті 79-1 Земельного кодексу України. Зазначена обставина, на переконання відповідача, виключає можливість обчислювати розмір безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав

Однак, у розрізі спірних правовідносин, варто зауважити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив таку правову позицію: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20), а у постанові від 14.02.2022 у справі № 646/4738/19 Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України, згідно з яким необхідність встановлення сформованості земельної ділянки як об`єкта оренди, визначення її меж, кадастрового номера, внесення інформації до Державного земельного кадастру взагалі залежить від конкретних обставин справи.

У постанові від 16.11.2022 у справі № 922/519/20 Верховний Суд звертає увагу на те, що одночасно із переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду до покупця (набувача) такого об`єкта нерухомості, розташованого на земельній ділянці комунальної власності, переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (за їх наявності). При цьому нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування у відповідності до положень статті 79-1 Земельного кодексу України не впливає ні на її розмір, ні на обов`язок власника будівлі сплачувати за користування цією земельною ділянкою.

Зазначене відповідає правовому висновку, сформованому у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20, відповідно до якого "… за загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного кодексу України. При цьому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку.

Крім цього, нездійснення державної реєстрації речового права на сформовану земельну ділянку за органом місцевого самоврядування у відповідності до положень статті 79-1 Земельного кодексу України не є підставою для звільнення набувача права власності на будівлю або споруду від обов`язку сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою комунальної власності, на якій розташований такий об`єкт нерухомості".

Відтак, посилання відповідача на те, що відсутність зареєстрованого права власності на спірну земельну ділянку за Харківською міською радою виключає існування у будь-якого суб`єкта, в тому числі Харківської міської ради (і як наслідок прокурора в інтересах Харківської міської ради), права вимоги за кондикційним зобов`язанням не приймаються судом, оскільки спірні правовідносини виникли із приводу фактичного користування ФОП Шерстюк Т.О. сформованою та внесеною (зареєстрованою) до Державного земельного кадастру земельною ділянкою комунальної власності за відсутності для того достатніх правових підстав за рахунок позивача, якому належать ці землі відповідно до закону.

Щодо розміру позовних вимог, то Верховний Суд неодноразово зазначав, що основою для її визначення для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель. Відповідно до частини другої статті 20 і частини третьої статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Положення Податкового кодексу України і законодавство про оцінку земель визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

З наявного в матеріалах справи Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 3638 від 17.09.2021, виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області вбачається, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки площею 506 кв.м складає 3 219 044,00 грн.

При здійсненні розрахунків розміру безпідставно збережених коштів позивачем враховано також Рішення Харківської міської ради від 27.02.2019 № 1474/19, яким затверджена технічна документація з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018, яка вводиться в дію з 01.01.2020. Відповідно до рішення Харківської міської ради від 27.02.2019 № 1474/19 базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова станом на 01 січня 2018 року становить 639,78 грн. і підлягає в подальшому індексації у порядку, встановленому законодавством України.

Крім того, Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 489 від 25.11.2016 затверджено Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 року за № 1647/29777 (далі - Порядок), який застосовується з 01 січня 2017 року. Відповідно до цього Порядку коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306 (додаток 1 Порядку). Для земель громадської забудови: підрозділ 03.08 - Для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування встановлено коефіцієнт "2,5", що враховано у розрахунку позивача.

Згідно Положення "Про порядок визначення розміру орендної плати при укладанні договорів оренди землі в м. Харкові", затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 № 41/08 (із змінами та доповненнями) (далі - Положення), розмір поточної базової річної ставки орендної плати становить 0,08 тобто 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відповідно, суд зазначає, що розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку відповідає вимогам законодавства.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова, ФОП Шерстюк Т.О. вказує також на неналежне визначення площі земельної ділянки, яку фактично використовує відповідач та визначення кола землекористувачів.

Так, на підставі рішення 31 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" від 27.11.2019 року № 1835/19 Фізичній особі - підприємцю Шерстюк Роману Віталійовичу та Фізичній особі - підприємцю Шерстюк Тетяні Олександрівні (на той час співвласники нежитлової будівлі) надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно, 0,0506 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-2" (кафе) по бульвару Юр`єва, 2-А (Немишлянський район).

У квітні 2020 року ФОП Шерстюк Т.О. стала єдиною власницею нежитлової будівлі і вже у травні 2020 року звернулася до Харківського міського голови із заявою - зверненням щодо продажу відповідної земельної ділянки. Також з метою надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки (для подальшого викупу) у січні 2022 року головним спеціалістом сектору обстеження земельних ділянок Інспекції з контролю за використанням та охороною земель комунальної власності Департаменту земельних відносин Харківської міської ради було складено Акт № 103/22 обстеження земельної ділянки від 28 січня 2022 року.

Відповідно до даного Акту було встановлено, що по вказаній земельній ділянці (її частини) між КП "Сучасне місто" та іншим суб`єктом господарювання маються укладені договори тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових об`єктів підприємницької та іншої діяльності №№ 2050/С8/20, 2051/С8/20 від 12 серпня 2020 року, якими ФОП Киянській Т.В. надано право тимчасової експлуатації (управління) окремими елементами благоустрою комунальної власності міста Харкова з метою задоволення соціально-економічних потреб шляхом розміщення тимчасових об`єктів підприємницької або іншої діяльності (вищезазначені споруда та навіс) строком до 11.08.2021, що може свідчити про наявність сторонніх землекористувачів.

Через листування із ФОП Киянською Т.В, відповідачем було надано відповідні договори із додатковими угодами та доказами здійснення оплат (відповідні докази приєднані судом до матеріалів справи у судовому засіданні 14 листопада 2022 року). Відповідно, відповідач стверджує, що на спірній земельній ділянці розташований навіс, який є складовою частиною нежитлової будівлі, що належить відповідачу (саме такі відомості зафіксовані і у Акті № 103/22 від 28 січня 2022 року, складеного уповноваженою особою Харківською міської ради), а також і інші споруди, зокрема кіоски, користування якими і є предметами угод із КП "Сучасне місто".

За наведених обставин, ФОП Шерстюк Т.О. зазначає, що оскільки при виконанні розрахунку безпідставно збережених коштів невірно визначено площу земельної ділянки, яку використовує відповідач, а також не враховані можливі сторонні землекористувачі, виконаний розрахунок не є належним доказом, який не підтверджує заявлений до стягнення розмір безпідставно збережених коштів.

Однак, з даним твердженням не можна погодитися, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Харківською міською радою на 13 сесії 7 скликання 21.06.2017 було прийнято Рішення № 688/17 "Про затвердження положення про тимчасове користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного та іншого призначення на території міста Харкова". Відповідно до пунктів 1.2., 1.3. вказаного Положення, дане Положення розроблено з метою регулювання правовідносин, пов`язаних із виникненням та реалізацією права тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності для розміщення відкритих літніх майданчиків, елементів вуличної торгівлі, малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного та іншого призначення для провадження підприємницької діяльності на території міста Харкова, та встановлює правовий механізм та підстави надання в тимчасове користування окремих елементів благоустрою комунальної власності для розміщення тимчасових об`єктів підприємницької та іншої діяльності на території міста Харкова, визначає організаційно-правові відносини, пов`язані з оформленням договорів на право розміщення таких об`єктів.

Статтею 21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" передбачено, що елементами (частинами) об`єктів благоустрою є:

1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм;

2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях;

3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів;

4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами;

5) технічні засоби регулювання дорожнього руху;

6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території;

7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади;

8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків;

9) малі архітектурні форми;

10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Право користування елементом благоустрою комунальної власності не можна прирівнювати до права користування земельною ділянкою з огляду на таке.

Відповідно до статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Юридичне визначення поняття "Землекористувач" зафіксовано у пункті 14.1.73 Податкового кодексу України, згідно якого землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди.

Відповідно до частини першої статті 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Разом з цим право тимчасового користування окремим елементом благоустрою є обмеженим правом та, відповідно до Положення, за договором тимчасового користування окремим елементом благоустрою, особа отримує лише право тимчасової експлуатації (управління) окремим елементом благоустрою комунальної власності міста Харкова з метою задоволення соціально-економічних потреб шляхом розміщення тимчасового об`єкта підприємницької або іншої діяльності.

Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений Наказом Мінрегіону від 21 жовтня 2011 року № 244 також не містять юридичних приписів щодо обов`язкового попереднього або наступного набуття суб`єктами господарювання будь-яких прав на земельні ділянки, на які вони мають бажання встановити тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, Комунальне підприємство "Сучасне місто", згідно вимог чинного законодавства України, не являється розпорядником земель комунальної форми власності м. Харкова та не має права укладати договори оренди земельних ділянок з фізичними особами, ФО-П та суб`єктами господарювання, оскільки дані повноваження є виключною компетенцію Харківської міської ради. Укладені договори тимчасового користування окремими елементами благоустрою комунальної власності між КП "Сучасне місто" та ФОП Киянською Т.В., яка не є землекористувачем та не має права на користування спірною земельною ділянкою (або її частиною), перебувають поза межами предмету позову.

З урахуванням вищевикладеного, суд також не приймає в якості належного та беззаперечного доказу наданий відповідачем Акт № 103/22 обстеження земельної ділянки від 28 січня 2022 року, оскільки зазначена в ньому теза "що може свідчити про наявність сторонніх землекористувачів" сама по собі не встановлює факту наявності інших землекористувачів на земельній ділянці по бульвару Юр`єва, 2-А у м. Харкові з кадастровим номером :07:005:0077, окрім ФОП Шерстюк Т.О., яка є власником нежитлової будівлі за вказаною адресою, та в зв`язку з цим є єдиним землекористувачем спірної земельної ділянки.

Як вже було встановлено, у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-021 від 28.04.2021 вказано, що земельна ділянка загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :07:005:0077, розташована за адресою: бульвар Юр`єва, 2-А у місті Харків, Немишлянський район, зареєстрована Відділом у місті Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 02.04.2020. Зважаючи на викладене, спір у цій справі стосується сформованої земельної ділянки, а тому сумнівів щодо її розміру суд не має.

Суд також звертає увагу на те, що у проекті відводу земельної ділянки з кадастровим номером :07:005:0077 містяться усі відомості про наявність або відсутність інших, окрім як, нежитлової будівлі літ. "А-2" (належна праві власності Шерстюк Т.О.) об`єктів нерухомості, належних на праві власності стороннім особам, відомості про наявність землекористувачів як у межах спірної так і суміжних земельних ділянок. Схематичне розташування земельної ділянки, яке є додатком до Витягу з Державного земельного кадастру, долучено до матеріалів справи, містить лише інформацію про нежитлову будівлю літ. "А-2", інші об`єкти у вказаному документів відсутні.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що Немишлянською окружною прокуратурою м. Харкова надано до суду достатні та вичерпні докази, мотивовані нормами права, які підтверджують законність та обґрунтованість позовних вимог до відповідача. Крім того, відображена Харківською міською радою у розрахунку сума безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку площею 0,0506 га, що розташована за адресою: м. Харків, бульвар Юр`єва, 2-А, в розмірі 346 524,88 грн. відповідає вимогам законодавства і є арифметично правильною.

Частиною четвертою статті 11 Господарського процесуального кодексу України також унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Аналізуючи також судову практику, на яку посилаються сторони, суд зазначає, що кожен правовий висновок Верховного Суду було оцінено на релевантність в аспекті подібності до правовідносин, що склалися між учасниками цього спору і застосовано судом при прийнятті рішення у цій справі, якщо було встановлено подібність правовідносин. Проте, виходячи з завдань господарського судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні спорів, а не доведенні чи роз`ясненні учасникам провадження змісту постанов суду касаційної інстанції, оцінці правильності розуміння ними висновків суду за результатами розгляду касаційної скарги, враховуючи, що судом була надана відповідь на основні аргументи позову та заперечень щодо нього.

Відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради та стягнення з Фізичної особи-підприємця Шерстюк Тетяни Олександрівни безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за земельну ділянку з кадастровим номером :07:005:0077 в розмірі 346 524,88 грн. Решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, судовий збір в розмірі 5 197,87 грн. покладається на ФОП Шерстюк Т.О. та підлягає стягненню на користь Харківської обласної прокуратури.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 2, 11, 13, 73-80, 86, 123, 129, 233, 236-238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Керівника Немишлянської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шерстюк Тетяни Олександрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської міської ради (місцезнаходження: 61003, місто Харків, площа Конституції, 7; ) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за земельну ділянку загальною площею 0,0506 га з кадастровим номером :07:005:0077, що розташована за адресою: місто Харків, бульвар Юр`єва, 2-А ,в розмірі 346 524,88 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шерстюк Тетяни Олександрівни (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Харківської обласної прокуратури (місцезнаходження: 61050, місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 197,87 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "23" березня 2023 р.

Суддя В.В. Рильова