ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.03.2023 Справа № 905/960/22

Суддя - Говорун О.В.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрколорхім".

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання".

Про стягнення 72150,78 грн.

Справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрколорхім" звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" про стягнення 72150,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки №20-55 від 15.06.2020, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість, пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ухвали суду від 07.12.2022, розгляд справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Вказана ухвала суду направлена та доставлена на електронну пошту відповідача.

Відповідачу запропоновано подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

15.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" (далі -покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрколорхім" (далі - постачальник) укладено договір поставки №20-55 (далі - договір), згідно з п.1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити в обумовлені даним договором терміни покупцеві товар в кількості та за цінами, вказаними в специфікаціях, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити вказаний товар відповідно до умов даного договору (а.с.10-13).

Ціни на товар, що поставляються постачальником, є вільними відпускними і вказуються в специфікаціях до цього договору (п.2.1 договору).

Загальна кількість товару, що поставляється, асортимент, номенклатура, загальна вартість товару визначаються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору (п.4.1 договору).

Передача товару від постачальника покупцеві здійснюється за видатковими накладними, в яких сторони вказують найменування товару, кількість в одиницях виміру, узгоджену ціну, та загальну вартість товару. Дата, зазначена в видатковій накладній є датою поставки товару постачальником покупцеві (п.5.1 договору).

Покупець зобов`язаний здійснити 100% оплату за поставлений на умовах даного договору товар, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника згідно з виставлених рахунків, протягом семи календарних днів від дати поставки товару, якщо інше не зазначено в специфікаціях. Датою поставки товару є дата підписання накладної на передачу товару (п.7.1 договору).

Термін дії договору з моменту його підписання обома сторонами і до 31.12.2020 включно, а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо за місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не заявить про його припинення, договір вважається продовженим на тих же умовах на кожен наступний рік (п.10.1 договору).

До договору поставки №20-55 від 15.06.2020 сторонами складена та підписана специфікація №17 від 11.01.2022 на суму 33112,20 грн (а.с.14).

Також, до договору поставки №20-55 від 15.06.2020 сторонами складена та підписана специфікація №18 від 03.02.2022 на суму 18367,20 грн (а.с.15).

На виконання умов договору від 15.06.2020, позивачем поставлений відповідачу товар на загальну суму 51479,40 грн, що підтверджується видатковими накладними №УК-0000028 від 12.01.2022 на суму 33112,20 грн та №Ук-0000483 від 04.02.2022 на суму 18367,20 грн (а.с.18-19).

Також позивачем були складені відповідні рахунки-фактури (а.с.16-17).

Поставлений позивачем товар прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з ч.1 ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В порушення вказаних вище вимог законодавства та договору, відповідач взяті зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений позивачем товар не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 51479,40 грн.

Станом на час прийняття рішення судом у справі, доказів на підтвердження виконання відповідачем зобов`язання за договором поставки товару від 15.06.2020 щодо оплати поставленого позивачем товару до суду надано не було, а отже вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 51479,40 грн підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач просить стягнути пеню у розмірі 7439,69 грн.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Сторони в п.9.1 договору погодили, що за порушення грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує потерпілій стороні штрафну санкцію в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день порушення умов оплати.

Здійснивши самостійно розрахунок пені, суд задовольняє вимогу в цій частині повністю, в розмірі 7439,69 грн.

Позивач, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, також просить стягнути 3% річних в загальному розмірі 1264,26 грн та інфляційні втрати в розмірі 11967,43 грн.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши заявлений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд задовольняє вимоги в цій частині повністю в розмірі 1264,26 грн та в розмірі 11967,43 грн відповідно.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

На підтвердження надання позивачу правничої допомоги до суду надано договір про надання правничої (правової) допомоги від №18/08/21 від 18.08.2021, додаток №3 від 23.11.2022 до договору від 18.08.2021, рахунок на оплату №23/11/22 від 23.11.2022 на суму 5000 грн, акт №3 приймання-передачі від 30.12.2022 наданої правничої (правової) допомоги згідно з додатку №3 від 23.11.2022 до договору від 18.08.2021 №18/08/21 на суму 5000 грн, виписку АТ КБ «ПриватБанк» за період з 24.11.2022 по 29.11.2022 про зарахування 5000 грн на рахунок Дзеніка Сергія, звіт №2 від 30.12.2022 на виконання договору про надання правничої (правової) допомоги від 18.08.2021 №1/08/21 та додатку №3 від 23.11.2022.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями статті 126ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи зі змісту положень частин 5, 6 статті 126 ГПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що узгоджується з принципом змагальності сторін.

Разом з тим, поряд зі згаданим принципом змагальності сторін, іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Відшкодуванню підлягають лише ті витрати, які мають розумний розмір та є необхідними у зв`язку з розглядом справи в суді.

Згідно з статтею 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Крім того, відповідно до п.3 ч.5 ст.129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 ГПК України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права (висновок щодо застосування норм права, викладеній у додатковій постанові Верховного суду від 25.06.2019 у справі №909/371/19).

Враховуючи предмет спору, ціну позову у цій справі, значення справи для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає розумними, пропорційними та обґрунтованими витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати, за приписами статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Костянтинівський завод металургійного обладнання" (85103, Донецька область, м.Костянтинівка, вул.Інженерна, б.3, ідентифікаційний код юридичної особи - 25599771) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрколорхім" (51200, Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Сучкова, б.115 Б, ідентифікаційний код юридичної особи - 37734132) заборгованість у розмірі 51479 (п`ятдесят одна тисяча чотириста сімдесят дев`ять) грн 40 коп., пеню у розмірі 7439 (сім тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн 69 коп., 3% річних в розмірі 1264 (одна тисяча двісті шістдесят чотири) грн 26 коп., інфляційні втрати у розмірі 11967 (одинадцять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) грн 43 коп., витрати з оплати судового збору у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Говорун