ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. Справа № 922/227/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (адреса: 03049, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, буд. 25; )
до Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (адреса: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8; )
про стягнення 14296,00 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (далі - відповідач) 14296,00 грн матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в межах фактичних затрат.

Позов обґрунтовано з посиланням те на що 24.07.2021 по вул. Мазепи, 59 у м. Полтава сталось ДТП за участі транспортних засобів "Volkswagen Transporter" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (винуватець ДТП) та "Nissan Micra" д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якого автомобіль "Nissan Micra" д.н.з. НОМЕР_2 зазначав механічних ушкоджень. Позивач вказує, що ним, як страхувальником, відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6774469/2502/20 від 02.12.2020 сплачено страхувальнику - ОСОБА_2 страхове відшкодування в загальному розмірі 14296,00 грн, внаслідок чого до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 228 Господарського кодексу України в межах здійснених фактичних затрат перейшло право вимоги (регресу) до відповідача, як до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, та наслідки якої визнано страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.01.2023 відкрито провадження у справі № 922/227/23; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачам подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановлено відповідачам строк для подання заперечень на відповідь протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію ухвали від 19.01.2023 про відкриття провадження у справі.

Копію зазначеної ухвали позивач отримав, про що свідчить залучене до матеріалів справи зворотне поштове повідомлення № 001216/1, згідно з яким направлялась поштова кореспонденція (а. с. 19).

Проте, надіслана на адресу відповідача копія ухвали від 19.01.2023 повернулась на адресу суду з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 20-23). Відомостей про наявність у другого відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов`язок щодо повідомлення сторін про розгляд справи; в розумінні ч. 6 ст. 242 ГПК України копія ухвали від 19.01.2023 вважається врученою сторонам, а тому останні в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважаються такими, що належним чином повідомлені про розгляд судом справи.

Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву в порядку та строк, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.01.2023.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 02.12.2020 між позивачем, як страховиком, та ОСОБА_3 , як страхувальником, укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 06/6774469/2502/20 (далі за текстом договір; а. с. 6), предметом якого є страхування транспортного засобу Nissan Micra, д.н. НОМЕР_2 .

24.07.2021 в м. Полтава по вул. Мазепи, 59 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ Nissan Micra, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та ТЗ марки Volkswagen Transporter, д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . В результаті зазначеної ДТП пошкоджено застрахований ТЗ Nissan Micra, д.н. НОМЕР_2 .

Постановою Октябрського районного суду міста Полтави від 13.08.2021 у справі № 554/7360/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.

На підставі договору страхування, власник/страхувальник пошкодженого застрахованого ТЗ звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою про факт настання події (а. с. 7).

З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Nissan Micra, д.н. НОМЕР_2 , проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ № 359719 від 26.07.2021 (а. с. 9).

Згідно з рахунком СТО ФОП Шульга І.М. за № С00001112 від 29.07.2021 вартість ремонту пошкодженого ТЗ Nissan Micra, д.н. НОМЕР_2 складає 14296,00 грн.

ПрАТ «СК «Провідна» складено страховий акт № від 20.08.2021 на суму 14296,00 грн.

Виплату страхового відшкодування в зазначеній сумі здійснено на користь СТО ФОП Шульга І.М. яке здійснювало ремонт пошкодженого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 035344 від 25.08.2021. В даному платіжному дорученні зазначено, що сплата страхового відшкодування відбувається для ОСОБА_3 на підставі договору № 06/6774469/2502/20 від 02.12.2020. та акту № від 20.08.2021.

Згідно з відомостями з бази МТСБУ, цивільно-правова відповідальність водія ТЗ марки Volkswagen Transporter, д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , з вини якого сталося вказане ДТП, застрахована відповідачем згідно з полісом АР № 001447011.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до відповідача, як страхувальника цивільно-правової відповідальності водія ОСОБА_1 , з заявою про страхове відшкодування № від 29.09.2021 (а. с. 11), в якій просив сплатити на свою користь 14296,00 грн. сплаченого на користь ОСОБА_3 страхового відшкодування.

Однак, після надсилання даного листа, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування в зазначеній сумі, що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з п. 1 ст. 76, п. 1 ст. 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розраховану за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

Статтею 29 цього ж Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі ст. 29 та п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством та в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

У справі що розглядається, у відповідача у зв`язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимоги якої перейшло до позивача у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за мінусом франшизи.

У даному випадку, розмір заподіяної та фактично виплаченої матеріальної шкоди в результаті ДТП визначено на підставі рахунку № С000001112 від 29.07.2021 виставленого СТО ФОП Шульга І. М., та страхового акту № від 20.08.2021, якими підтверджується фактичний розмір витрат на відновлювальний робіт автомобіля, та який становить 14296,00 грн. Сума відшкодована позивачем на користь страхувальника в повному обсязі, а саме, сплачено на його користь 14296,00 грн.

В силу положень ст. 993 ЦК України, та ст. 27 Закону України "Про страхування" відповідач має відшкодувати позивачу сплачене ним страхове відшкодування за виключенням франшизи.

Як свідчать поліс АР № 001447011, діючий станом на 24.07.2021, згідно з ним розмір франшизи становить 0,00 грн. Таким чином, відповідач має відшкодувати позивача 14296,00 грн.

За таких обставин, заявлений позивачем позов підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягнення 14296,00 грн матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в межах фактичних затрат.

З огляду на прийняття судом рішення про задоволення позову, на підставі ст. 129 ГПК України за результатами розгляду даної справи судові витрати покладаються на відповідача. Таким чином, з останнього на користь позивача також підлягають стягненню 2684,00 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 244 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (адреса: 61057, м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 6/8; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (адреса: 03049, м. Київ, пр.-т Повітрофлотський, буд. 25; )

14296,00 грн матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) в межах фактичних затрат;

2684,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак