ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Справа№ 910/9309/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Хрипуна О.О.

Шаптали Є.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022

у справі №910/9309/22 (суддя Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Гардіан»

про стягнення 23 321,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 23 321,55 грн., яке становить частину з виплаченого позивачем, як страховою організацією, за укладеним з ОСОБА_1 договором добровільного страхування наземних транспортних засобів PVP.S № 2100873 від 15.03.2021 страхового відшкодування, в зв`язку з пошкодженням автомобіля «Mersedes Benz C 300» державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/207833529.

Крім того позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що:

- згідно з виконаною на його замовлення оцінювачем Видутою Д.Ю . Консультацією про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 76D/10/29 від 09.05.2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mersedes Benz C 300» державний номер НОМЕР_1 становить 68 324,56 грн. з ПДВ, а вартість відновлювального ремонту без ПДВ, відповідно, 59 787,14 грн.;

- за умовами полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/207833529 франшиза становить 1 300,00 грн.;

- враховуючи, що позивачем страхове відшкодування було сплачено на рахунок Фізичної особи-підприємця Машталєра Олександра Миколайовича (особи, яка здійснила ремонт автомобіля «Mersedes Benz C 300» державний номер НОМЕР_1 ), який не є платником ПДВ, відповідачем позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 58 487,14 грн. (59 787,14-1 300,00).

Також відповідач зауважив на тому, що після вирахування сум ПДВ з вартості матеріалів та складових згідно з даними наданого позивачем Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 159151 від 26.07.2021, згідно з яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Mersedes Benz C 300» державний номер НОМЕР_1 становить 83 108,69 грн. з ПДВ, вартість матеріального збитку без ПДВ буде становити 73 589,90 грн., а відтак, враховуючи розмір франшизи за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/207833529 (1 300,00 грн.) та розмір вже виплаченого відповідачем страхового відшкодування (58 487,14 грн.), розмір доплати страхового відшкодування у будь-якому випадку не може перевищувати 13 802,76 грн. (73 589,90-1 300,00-58 487,14).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/9309/22 позов задоволений повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено страхове відшкодування в сумі 23 321,55 грн., витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що: по-перше, наявність вини гр. ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлено компетентним судом; по-друге, факт того, що цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована, станом на момент настання ДТП, відповідачем, що підтверджується договором обов`язкового страхування; по-третє, розмір відновлювального ремонту підтверджується звітом від 12.02.2022 № 159151; по-четверте, факт виплати позивачем страхувальникові страхового відшкодування підтверджується розрахунковим документом; по-п`яте, позивачем у розмірі позовної вимоги врахована франшиза, встановлена договором обов`язкового страхування; і, по-шосте, відповідачем не надано суду жодного доказу, підтверджуючого факт відшкодування заявленої до стягнення суми страхового відшкодування.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/9309/22 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що при ухваленні оспорюваного рішення суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню, а також порушив норми процесуального права.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на ті ж самі обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022, справу №910/9309/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Хрипун О.О., Шаптала Є.Ю..

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Північного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що у даному випадку унеможливлює розгляд поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування матеріалів даної справи у суду першої інстанції та відкладення вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу ІV ГПК України, до надходження матеріалів справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9309/22, а також відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи №910/9309/22.

25.01.2023 від Господарського суду міста Києва до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали даної справи.

Частиною 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (глава 1. Апеляційне провадження Розділу IV ГПК України - прим. суду).

Частиною 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481*100=248 100 грн.) крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої за 248 100,00 грн., справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/9309/22, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Станом на 20.03.2023 відзивів, пояснень та клопотань до суду не надходило.

Враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням воєнного стану в Україні з 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, та його продовження Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022 від 17.05.2022 № 341/2022 та від 12.08.2022 № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», справа розглядається у розумний строк.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.

15.03.2021 позивач (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів PVP.S № 2100873 (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем «Mersedes Benz C 300» державний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль).

Згідно з п. 1.13 Договору, строку дії Договору з 16.03.2021 по 15.03.2022.

12.02.2022 о 14 години 12 хвилин по проспекту Перемоги біля будинку № 84-86 (шляхопровід) в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen Jetta», державний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_2 .

У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2022 у справі № 761/7372/22 (провадження № 3/761/3117/22).

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № 15951 від 21.04.2022, з урахуванням того, що франшиза становить 0 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 88 998,13 грн.

Зміст вказаного страхового акту не дає можливості встановити виходячи з яких саме даних позивачем була визначена вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору.

Водночас відповідно до виконаного на замовлення позивача Суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Карета О.Є. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 813/19 від 25.10.2019) Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 159151 від 26.07.2021, вартість матеріального збитку завданого власнику Автомобіля внаслідок пошкодження його у ДТП становить 83 108,69 грн. з ПДВ.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У поданій позивачу Заяві на виплату/доплату страхового відшкодування від 14.02.2022 страхувальник просить здійснити виплату страхового відшкодування згідно рахунку СТО та умов Договору.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 5305 від 29.04.2022 страхове відшкодування в сумі 88 998,13 грн. перераховано позивачем Фізичній особі-підприємцю Машталєру Олександру Миколайовичу (особі, яка здійснила ремонт Автомобіля)

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_2 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

З наданого позивачем витягу з Єдиної централізованої бази даних (ЦБД) МТСБУ, яка формується за даними, отриманими від страховиків-членів МТСБУ, слідує, що станом на 12.02.2022 (дата спірної ДТП - примітка суду) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/207833529 (далі Поліс).

Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується неправомірне володіння ОСОБА_2 Автомобілем 1 під час спірної ДТП, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_2 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як встановлено вище, відповідно до виконаного на замовлення позивача Суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Карета О.Є. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 813/19 від 25.10.2019) Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 159151 від 26.07.2021, вартість матеріального збитку завданого власнику Автомобіля внаслідок пошкодження його у ДТП становить 83 108,69 грн. з ПДВ.

Водночас згідно з виконаною на замовлення відповідача оцінювачем Видутою Д.Ю. Консультацією про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 76D/10/29 від 09.05.2022 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mersedes Benz C 300» державний номер НОМЕР_1 становить 68 324,56 грн. з ПДВ, а вартість відновлювального ремонту без ПДВ, відповідно, 59 787,14 грн.

З огляду на те, що оцінювачем при складенні Консультації про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 76D/10/29 від 09.05.2022, з огляду на дату її складення, не було проведено огляд Автомобіля, в той час як відповідно до пункту 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092 технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна, а визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки, колегія суддів встановлює вартість матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля у спірний ДТП, виходячи з даних, встановлених саме у наданому позивачем Звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 159151 від 26.07.2021.

При цьому те, що позивач страхувальнику виплатив страхове відшкодування у розмірі більшому, ніж встановлено згаданим вище звітом не може свідчить про наявність у відповідача обов`язку виплатити страхове відшкодування у такому розмірі, так як за змістом Закону він має обов`язок виплатити шкоду, яка була оцінена.

Колегія суддів вважає правомірними посилання відповідача на те, що враховуючи, що позивачем страхове відшкодування було сплачено на рахунок Фізичної особи-підприємця Машталєра Олександра Миколайовича (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля), який не є платником ПДВ, страхове відшкодування, яке відповідач має обов`язок сплатити позивачу за наслідками спірної ДТП підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість, нарахованого на вартість матеріалів та складових, що підлягають заміні під час ремонту.

З вказаного приводу колегія суддів зазначає про таке.

За змістом положень ст. 36.2 Закону якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

У листі Верховного суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» зазначено, що нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі - ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

В листі Державної податкової інспекції України від 21.08.2009 № 10143/5/16-1516 вказано, що у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок суми виплати та таке придбання здійснюється без урахування сум податку на додану вартість, оскільки особа, не зареєстрована платником податку на додану вартість, не має права нараховувати і виділяти окремим рядком суму податку на додану вартість.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 826/7454/17:

- якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах;

- водночас, у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість;

- відтак, страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суд у справах № 565/1210/19 від 22.12.2020 та № 911/286/20 від 21.12.2020.

Враховуючи, що позивачем страхове відшкодування було сплачено на рахунок Фізичної особи-підприємця Машталєра Олександра Миколайовича (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля), який не є платником ПДВ, страхове відшкодування, яке відповідач має обов`язок сплатити позивачу за наслідками спірної ДТП підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість, нарахованого на вартість матеріалів та складових, що підлягають заміні під час ремонту, та, з урахуванням вказаного зменшення, становить 73 589,90 грн..

Крім того, за правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

З Полісу слідує, що франшиза становить 1 300,00 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач за наслідками спірної ДТП має право на отримання від відповідача страхового відшкодування в сумі 72 289,90 грн. (73 589,90 -1 300,00).

З матеріалів справи слідує, що відповідач на підставі страхового акту № G-17551-1 від 11.07.2022 сплатив позивачу платіжним дорученням № 5531 від 12.07.2022 страхове відшкодування в сумі 58 487,14 грн.

Оскільки кошти в сумі 58 487,14 грн. відповідачем позивачу були сплачені, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 13 802,76 грн. (72 289,90-58 487,14), а рішення суду першої інстанції, відповідно, зміні.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 5 000,00 грн. витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги, колегія суддів зазначає про таке.

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи слідує, що у позові позивач визначив розмір витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги, просив стягнути їх з відповідача та надав докази понесення таких витрат.

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунок суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження надання правової допомоги позивачем до матеріалів справи долучені копії укладеного між позивачем та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» договору про надання правової допомоги № 1 від 02.01.2020, реєстру справ, акту виконаних робіт, платіжного доручення № 8073 від 04.07.2022 та детального опису ролбіт (наданих послуг) від 29.07.2022.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу Адвокатським бюро «Синюк та партнери» послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідачем не було подано заперечень проти розміру судових витрат.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, врахувуючи всі аспекти та складність справи, заявлені позивачем витрати на правову допомогу відповідають встановленим критеріям та є підтвердженими.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки цією постановою рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/9309/22 змінено, а позовні вимоги задоволено частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2 959,23 грн.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/9309/22 підлягає зміні, позов задовольняється частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає страхове відшкодування в сумі 13 802,76 грн., витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 2 959,23 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 468,37 грн.

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» задовольняється частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/9309/22 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/9309/22 змінити.

3. Викласти п. резолютивну частину Господарського суду міста Києва від 21.12.2022 у справі №910/9309/222 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 96, ідентифікаційний код 35417298) на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (04050, м. Київ вул. Герцена, буд.10, ідентифікаційний код 24745673) страхове відшкодування в сумі 13 802 (тринадцять тисяч вісімсот дві) грн. 76 коп., витрати на правову допомогу в сумі 2 959 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 23 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім) грн. 37 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.»

4. Стягнути Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» (04050, м. Київ вул. Герцена, буд.10, ідентифікаційний код 24745673) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 96, ідентифікаційний код 35417298) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 518 (одну тисячу п`ятсот вісімнадцять) грн. 95 коп.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9309/22.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді О.О. Хрипун

Є.Ю. Шаптала