ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 року м. Дніпро Справа № 904/1136/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Березкіної О.В.(доповідача),

суддів: Антоніка С.Г., Дарміна М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року у справі № 904/1136/22

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тім - Метиз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро"

про стягнення заборгованості в сумі 31 764, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тім - Метиз" звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро" з позовом про стягнення 31764,00 грн., що складають суму заборгованості за рахунком № 450 від 01.08.2018 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року у справі № 904/1136/22 позов задоволено.

Суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тім - Метиз" 31 764,00 грн. - безпідставно отриманих коштів та 2 481,00 грн. - судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року у справі №904/1136/22 скасувати та винести нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що він не був належним чином повідомлений про дату та час проведення вказаного судового засідання, оскільки жодного поштового повідомлення, судової повістки із викликом до суду йому не надходило та відповідно не отримував за адресою місцезнаходження, яка була відома суду з позовної заяви. Адреса електронної пошти, яка зазначена у позові, і на яку суд відправляв кореспонденцію, йому не належить. І на неї він також не отримував жодних повідомлень.

Апелянт вважає, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту, а суд першої інстанції помилково підтримав в цьому позицію позивача посилаючись на ст. 1212 ЦК України, надавши грошам, отриманим відповідно до платіжного доручення № 4842 від 06.09.2018 року, статус безпідставно набутих.

Апелянт вказує на те, що позивач вводить суд в оману, щодо недопоставки товару, оскільки товар, за який позивач перерахував кошти, був поставлений позивачу.

Разом з цим, докази поставки апелянт не має можливості надати, оскільки з моменту поставки минуло більше 3-х років, і відповідно, у відповідача не збереглся документи, які підтверджують цю господарську операцію.

Також апелянт звертає увагу на те, що відповідно до ст. 530 ЦК України позивач мав би пред`явити йому вимогу про виконання такого зобов`язання, встановивши строк виконання і якби його не виконали, тоді б у нього тільки і виникло право на відшкодування шкоди.

Крім того, апелянт посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів справ, з дати поставки товару та оплати пройшло майже 5 років, а тому у позові необхідно відмовити з огляду на пропуск строку позовної давності.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року по справі № 904/1136/22 та відмови у задоволенні позову з підстав визначених у апеляційній скарзі або у зв`язку із застосуванням у справі строків позовної давності.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 року для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Березкіна О.В., судді Дармін М.О., Антонік С.Г.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року у справі №904/1136/22 для здійснення розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.5 ст.12 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю « Тім-Метиз» надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи відповідача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просив залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення ( відзив на апеляційну скаргу).

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тім - Метиз" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро" (Постачальник) було укладено усний договір про постачання товару на загальну суму 317 640 грн.

01.08.2018 відповідач виставив позивачеві рахунок № 450 для оплати товару, а саме: модельна оснастка ТМ.КР357-000.01.01 Боковина у кількості 1 шт. на суму 35 000,00 грн. та ТМ.КР357-000.01.01 Боковина у кількості 20 шт. на суму 229 700,00 грн., загальна вартість вказаного в рахунку товару складає 317 640,00 грн. (разом з ПДВ).

06.09.2018 року ТОВ "Тім-Метиз" на підставі рахунку № 450 від 01.08.2018 року платіжним дорученням № 4842 від 06.09.2018.2018 року перерахувало на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро" за купівлю модельної оснастки ТМ.КР357-000,01,01 Боковина, ТМ.КР357-000.01.01 Боковина на загальну суму 31764,00 грн., що складало 10% від вартості товару.

Звертаючись до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро" з позовом про стягнення 31 764,00 грн., що складають суму заборгованості за рахунком № 450 від 01.08.2018 року, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Тім - Метиз" посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язання з поставки товарів, визначених в рахунку №450 від 01.09.2018 в частині поставки оплаченого товару.

Стягуючи на користь позивача 31 764 грн., господарський суд першої інстанції виходив з того, що дані кошти є безпідставно перерахованими, оскільки докази, надані позивачем, не свідчать про те, що сторонами досягнуто згоду з усіх істотних умов договору; доказів, які б свідчили про те, що вказані кошти були перераховані на певній правовій підставі, відповідач не надав.

Так, суд зазначив, що позивач платіжним дорученням № 4842 від 06.09.2018, здійснив перерахування на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 31 764,00 грн., що складають лише 10% від вартості товару, вказаного в рахунку. Доказів, які б свідчили про те, що сторонами досягнуто згоду про постачання всієї партії товару, чи його частини, після отримання часткової оплати, позивачем надано не було, як не надано останнім і доказів, які б свідчили про сплату решти вартості вказаного в рахунку № 450 від 01.08.2018 товару в сумі 285 600,00 грн.

А отже, відсутні підстави вважати, що між сторонами виникли зобов`язання з постачання товару.

При цьому, суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що позивач на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснив їх правову кваліфікацію та застосував для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, зокрема, положення ст. 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 31764,00 грн., проте, не погоджується з правовою оцінкою правовідносин сторін, які суд визначив на підставі положень ст. 1212 ЦК України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 712 ЦКУ за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Форма договору купівлі-продажу наведена у ст. 639 ЦКУ, де сказано, що:

1. договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом;

2. якщо сторони домовилися укласти договір у письмовій формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Те саме прописано й для нотаріального посвідчення договору (ч. 4 ст. 639 ЦКУ)

Відповідно до статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Відтак, враховуючи вищенаведене, сторони вправі укладати договір у тій формі, в який вони домовились це зробити.

З матеріалів справи вбачається, що 01.08.2018 відповідач виставив позивачеві рахунок № 450 для оплати товару, а саме: модельна оснастка ТМ.КР357-000.01.01 Боковина у кількості 1 шт. на суму 35 000,00 грн. та ТМ.КР357-000.01.01 Боковина у кількості 20 шт. на суму 229 700,00 грн., загальна вартість вказаного в рахунку товару складає 317 640,00 грн. (разом з ПДВ).

Таким чином, зважаючи на те, що сторони оформили свої господарські відносини за допомогою рахунку № 450 на оплату, де вказані найменування товару, його кількість, ціна, колегія суддів вважає, що сторони досягли всіх істотних умов, що необхідні для укладення договору купівлі - продажу.

Той факт, що позивач платіжним дорученням № 4842 від 06.09.2018, здійснив перерахування на рахунок відповідача грошових коштів в сумі 31 764,00 грн., що складають лише 10% від вартості товару, вказаного в рахунку, не свідчить про те, що між сторонами не виникли зобов`язання з постачання товару, оскільки стосується виконання умов договору, укладеного у спрощеній формі.

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положеннями ст. 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Враховуючи той факт, що правовідносини сторін укладені в простій формі, строк поставки товару сторонами узгоджений не був, а тому, приймаючи до уваги наведені вище норми права, обов`язок відповідача поставити товар виникає з моменту пред`явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.01.2022 року позивач направив на адресу відповідача претензію про повернення грошових коштів, що підтверджується описом вкладення, накладною Укрпошти та квитанцією про оплату послуг поштового зв`язку.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України унормовано, що у разі якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки відповідач не довів поставку товару, що обумовлений в рахунку № 450 на суму 31 764 грн., то зазначена сума коштів підлягає стягненню з відповідача, як така, що виникла з договірних правовідносин з поставки товару.

При цьому, доводи апелянта про те, що товар на зазначену суму був ним поставлено, є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В даному спорі відповідач на надав жодного доказу, який би підтвердив факт поставки ним товару позивачу, в той час, як позивач довів факт часткової оплати ним рахунку № 450, а тому вимоги позивача є такими, що задоволенні обгрунтовано.

При цьому, стягнення зазначеної суми з посиланням на положення ст. 1212 ЦК України, колегія суддів вважає помилковим, проте, це не спростовує правильність висновків суду першої інстанції щодо стягнення сплачених позивачем коштів у розмірі 31 764 грн. на користь позивача.

Доводи апелянта, про те, що розглянувши справу без участі його представника суд першої інстанції порушив вимоги ГПК України щодо рівності прав сторін перед законом та судом, колегія суддів відхиляє як безпідставні, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2022 року ухвалою суду у даній справі було прийнято позову заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклку сторін за наявними матеріалами справи ( а.с. 37).

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати суду відзив на позов відповідно до вимог ст. 165 ГПК України, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду.

Попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, він має право надати заяву з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, в строк протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Вказану ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 23.05.2022 року про відкриття провадження у справі № 904/1136/22 через неможливість поштового відправлення через відсутність фінансування, в електронному вигляді направлено на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 Відповідача (а.с.37,40), і документ доставлено до електронної скриньки 23.05.2022 р.

Як вбачається з матеріалів справи, інформація для здійснення зв`язку з ТОВ "НКП "ДНІПРО", а саме: адресу електронної пошти, номер телефону, адреса місцезнаходження юридичної особи отримана з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань" (далі - Єдиний державний реєстр), що є автоматизованою системою збирання, накопичення, захисту, обліку та надання інформації про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон) Державна реєстрація базується на таких основних принципах, зокрема, об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Разом з тим, статтею 10 Закону встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з рахунку на оплату № 450, виставленому відповідачем, ним зазначена юридична адреса: місто Жовті Води вулиця Дзержинського будинок 10, що співпадає з відомостями, які внесені саме ним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в якому також зазначена електронна пошта юридичної особи -ІНФОРМАЦІЯ_1, яка і була використана судом для повідомлення відповідача.

Таким чином, судом та позивачем було здійснено повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, направлено копії позовної заяви за належною адресою, що спростовує доводи апелянта про порушення норм процесуального права.

Посилання апелянта на порушення строку позовної давності при зверненні до суду, що є підставою для відмови у позові, є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін виникли на підставі рахунку № 450 від 01.08.2018 року, з позовом позивач звернувся до суду 09.05.2022 року.

Проте, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих па забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОУШ-19) " від 30.03.2020 № 540-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено 11 -12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУЮ-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728. 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, оскільки господарський суд Дніпропетровської області дав неналежну правову оцінку обставинам справи, що не потягло за собою неправильне вирішення спору, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції залишенню без зміни, проте з мотивуванням у редакції данної постанови.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро" - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2022 року у справі №904/1136/22 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - Комерційне Підприємство "Дніпро".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя С.Г.Антонік