РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.03.2023Справа № 910/9269/22
За позовом Приватного підприємства "Вознесенськ Транзит", Миколаївська область, м. Вознесенськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна", м. Київ

про стягнення 7 890 210,22 грн, -

суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з`явились;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.09.2022 року до Господарського суду міста Києва звернулось Приватне підприємство "Вознесенськ Транзит" (позивач) з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" (відповідач) суми основного боргу в розмірі 6 375 054,76 грн, суми інфляційних втрат в розмірі 1 337 003,24 грн та суми 3% річних в розмірі 178 152,22 грн, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов Договору перевезення вантажу автомобільним транспортом №0704/21-пв від 07.04.2021 року в частині оплати наданих позивачем послуг перевезення.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/9269/22 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою від 21.09.2022 року позовну заяву Приватного підприємства "Вознесенськ Транзит" було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

07.10.2022 року від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання на 13.12.2022.

07.12.2022 до суду від представника Приватного підприємства "Вознесенськ Транзит" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2022 задоволено клопотання представника Приватного підприємства "Вознесенськ Транзит" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В підготовчому засіданні 13.12.2022 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 24.01.2023.

Ухвалою від 24.01.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.03.2023 року.

В засідання 14.03.2023 року сторони не з`явились.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 14.03.2023 року представників учасників справи, розгляд справи було завершено в порядку письмового провадження, а тому, згідно ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення у даній справі є дата складення його повного тексту.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.04.2021 між позивачем (перевізник) та відповідачем (замовник) було укладено Договір перевезення вантажу автомобільним транспортом №0704/21-пв (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених даним Договором, перевізник зобов`язався надати послуги з перевезення ввіреного йому замовником вантажу автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій на його одержання замовником особі, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги з перевезення вантажу в порядку і розмірах, визначених цим Договором.

Згідно з п. 1.3. Договору пункт завантаження та дані про вантажовідправника, пункт призначення вантажу та дані про вантажоодержувача, найменування, кількість вантажу або маса (вага), строк надання транспортних засобів під завантаження, строк доставки вантажу, вартість перевезення та інші умови перевезення вантажу за цим Договором узгоджуються сторонами в заявках, Договорі, додатках до цього Договору, товарно-транспортних накладних та/або актах здачі-прийняття робіт (надання послуг), які є невід`ємною частиною цього Договору.

Вартість послуг, які надає перевізник замовнику (провізна плата), погоджується сторонами при направленні заявки замовником, вказується у рахунках та в актах виконаних робіт (наданих послуг) та включає витрати перевізника на паливно-мастильні матеріали, витрати перевізника на заробітну плату персоналу, обслуговуючого техніку, задіяну для надання послуг перевезення, та інші організаційні та супутні витрати (п. 3.2. Договору).

За умовами пунктів 3.5., 3.7. - 3.9. Договору загальна вартість послуг (провізної плати) за кожною заявкою зазначається в акті виконаних робіт (наданих послуг), який підписується повноважними представниками сторін у день виконання перевізником зобов`язання з перевезення вантажу. Замовник зобов`язаний протягом 10 робочих днів з моменту надання перевізником акта виконаних робіт (наданих послуг) підписати акт виконаних робіт (наданих послуг) або надати вмотивовану, викладену у письмовому вигляді відмову від підписання акта виконаних робіт (наданих послуг). У випадку ненадання такої відмови / не підписання або невмотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт (наданих послуг) або відсутності письмових заперечень щодо нього у зазначений строк, акт виконаних робіт (наданих послуг) вважається підписаним, а відповідні послуги вважаються наданими в повному обсязі та належної якості. Оплата наданих перевізником послуг здійснюється замовником у безготівковому порядку в національній грошовій валюті - гривні, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок перевізника протягом 10 банківських днів після фактичного виконання перевезення та підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг). Датою надання перевізником послуг на підставі відповідної заявки є дата, зазначена в акті виконаних робіт (наданих послуг).

Згідно з п. 8.1. Договору він набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021, але, в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами підписано та скріплено печатками Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №709 від 13.04.2021 на суму 133 694,42 грн, №710 від 14.04.2021 на суму 294 287,58 грн, №711 від 15.04.2021 на суму 147 627,77 грн, №712 від 16.04.2021 на суму 293 621,54 грн, №713 від 17.04.2021 на суму 296 303,42 грн, №714 від 18.04.2021 на суму 293 825,80 грн, №715 від 19.04.2021 на суму 294 047,81 грн, №716 від 20.04.2021 на суму 296 925,06 грн, №717 від 21.04.2021 на суму 236 556,10 грн, №718 від 22.04.2021 на суму 239 717,52 грн, №720 від 213.04.2021 на суму 146 825,74 грн, №723 від 27.04.2021 на суму 213 963,74 грн, №725 від 28.04.2021 на суму 215 374,44 грн, №726 від 29.04.2021 на суму 216 732,00 грн, №727 від 30.04.2021 на суму 160 458,95 грн, №746 від 02.05.2021 на суму 109 428,59 грн, №765 від 14.05.2021 на суму 159 477,88 грн, №766 від 15.05.2021 на суму 167 998,69 грн, №767 від 16.05.2021 на суму 103 869,68 грн, №769 від 18.05.2021 на суму 184 643,59 грн, №767 від 17.05.2021 на суму 177 035,11 грн, №756 від 19.05.2021 на суму 30 774,20 грн, №770 від 19.05.2021 на суму 212 881,37 грн, №771 від 20.05.2021 на суму 198 304,51 грн, №773 від 21.05.2021 на суму 193 527,10 грн, №774 від 24.05.2021 на суму 251 230,49 грн, №775 від 25.05.2021 на суму 166 176,46 грн, №776 від 26.05.2021 на суму 146 684,48 грн, №777 від 29.05.2021 на суму 152 548,36 грн, №778 від 31.05.2021 на суму 134 557,37 грн, №793 від 01.06.2021 на суму 208 543,33 грн, №794 від 02.06.2021 на суму 273 131,45 грн, №795 від 03.06.2021 на суму 273 184,66 грн, №796 від 04.06.2021 на суму 136 840,64 грн, №797 від 06.06.2021 на суму 96 922,64 грн, №798 від 07.06.2021 на суму 180 261,17 грн, №799 від 08.06.2021 на суму 192 425,29 грн, №800 від 09.06.2021 на суму 187 031,47 грн, №801 від 10.06.2021 на суму 166 002,20 грн, №802 від 11.06.2021 на суму 115 526,23 грн, №803 від 12.06.2021 на суму 145 482,34 грн, №804 від 13.06.2021 на суму 80 880,54 грн, №805 від 14.06.2021 на суму 232 462,51 грн, №806 від 15.06.2021 на суму 195 320,23 грн, №831 від 16.06.2021 на суму 207 142,16 грн, №832 від 17.06.2021 на суму 16 480,09 грн, №862 від 01.07.2021 на суму 157 306,14 грн, №863 від 02.07.2021 на суму 221 536,58 грн, №864 від 03.07.2021 на суму 141 254,48 грн, №865 від 05.07.2021 на суму 103 230,40 грн, №866 від 05.07.2021 на суму 134 036,81 грн, №867 від 06.07.2021 на суму 163 917,48 грн, №868 від 07.07.2021 на суму 248 587,72 грн, №869 від 08.07.2021 на суму 139 264,34 грн, №870 від 09.07.2021 на суму 107 618,70 грн, №871 від 10.07.2021 на суму 101 098,60 грн, №872 від 11.07.2021 на суму 25 108,80 грн, №873 від 11.07.2021 на суму 106 584,25 грн, №874 від 12.07.2021 на суму 94 618,68 грн, №875 від 13.07.2021 на суму 81 786,19 грн, №876 від 14.07.2021 на суму 58 828,43 грн, №877 від 15.07.2021 на суму 73 291,94 грн, №878 від 15.07.2021 на суму 148 773,72 грн, №893 від 16.07.2021 на суму 146 213,17 грн, №902 від 16.07.2021 на суму 49 199,04 грн, №894 від 17.07.2021 на суму 125 776,44 грн, №903 від 17.07.2021 на суму 106 258,39 грн, №904 від 18.07.2021 на суму 58 058,90 грн, №895 від 19.07.2021 на суму 40 408,15 грн, №905 від 19.07.2021 на суму 900 430,54 грн, №906 від 20.07.2021 на суму 61 662,10 грн, №910 від 21.07.2021 на суму 157 063,28 грн, №911 від 22.07.2021 на суму 84 533,62 грн, №912 від 23.07.2021 на суму 25 470,65 грн та видаткові накладні №928 від 23.08.2021 на суму 53 660,50 грн, №929 від 24.08.2021 на суму 12 570,00 грн, №952 від 28.08.2021 на суму 53 767,50 грн, №967 від 02.09.2021 на суму 27 071,00 грн та №990 від 13.09.2021 на суму 15 562,00 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що на виконання своїх договірних зобов`язань, він надав відповідачеві послуги з перевезення вантажів на загальну суму 11 791 285,26 грн, які останній прийняв, проте власні зобов`язання щодо оплати виконав частково, сплативши лише 5 416 230,50 грн, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість в розмірі 6 375 054,76 грн.

З огляду на те, що відповідач не розрахувався з позивачем за послуги з перевезення вантажу, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 6 375 054,76 грн заборгованості, а також 1 337 003,24 грн інфляційних втрат та 178 152,22 грн 3% річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків та за своєю правовою природою є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання Глави 64 Цивільного кодексу України та Глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором з перевезення вантажу виконав належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та видатковими накладеними, перелік яких наведений вище, які підписані без будь-яких претензій по обсягу, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) та скріплені печатками сторін.

Частиною першою статті 916 Цивільного кодексу України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З урахуванням погодженого сторонами у п. 3.8 Договору порядку розрахунків, граничним днем оплати послуг з перевезення, наданих згідно з Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) та видаткових накладених є 10 банківських днів після фактичного виконання перевезення та підписання сторонами акта виконаних робіт (наданих послуг).

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з долучених до позовної заяви копій платіжних доручень, відповідач приступив до виконання своїх грошових зобов`язань за Договором сплативши 5 416 230,50 грн, які позивачем зараховані в часткове погашення зобов`язання з оплати послуг, наданих за Договором.

Доказів погашення відповідачем заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 6 375 054,76 грн визнається судом обґрунтованою.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1 337 003,24 грн інфляційних втрат та 178 152,22 грн 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 178 152,22 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 1 337 003,24 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 6 375 054,76 грн, сума 3% річних в розмірі 178 152,22 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 1 337 003,24 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 118 353,15 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільне Українсько-Білоруське підприємство "Белавтодор-Україна" (ідентифікаційний код 40023039, місцезнаходження: 04060, м. Київ, вул. Ризька, буд. 73-Г, кв.(офіс) 7) на користь Приватного підприємства "Вознесенськ Транзит" (ідентифікаційний код 34024422, місцезнаходження: 56500, Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська, буд. 232, кв. 4) суму коштів основного боргу в розмірі 6 375 054,76 грн (шість мільйонів триста сімдесят п`ять тисяч п`ятдесят чотири гривни 76 копійок), суму інфляційних втрат в розмірі 1 337 003,24 грн (один мільйон триста тридцять сім тисяч три гривни 24 копійки), суму 3% річних в розмірі 178 152,22 грн (сто сімдесят вісім тисяч сто п`ятдесят дві гривни 22 копійки) та суму судового збору в розмірі 118 353,15 грн (сто вісімнадцять тисяч триста п`ятдесят три гривни 15 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. МОРОЗОВ