За заявою Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ";
про розподіл судових витрат.
За позовом Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ";
до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт";
про розірвання договору та стягнення 2 441 857,69 дол. США, що еквівалентно 65 076 484,18 грн.
Суддя Мандриченко О.В.
Секретар судового засідання Рябий І.П.
Від позивача: Фур`яка Я. А., адвокат, ордер серії АА № 1178099 від 23.08.2022;
Від відповідача: Демченко Т. С., адвокат, довіреність № D-144/2022 від 22.12.2022.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.01.2023 у справі № 910/13708/21 позов Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" задоволено повністю, а саме розірвано договір комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007, укладений між Державною компанією з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та Державним підприємством "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" та стягнуто з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" на користь Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" 1 818 675 доларів США 00 центів, що еквівалентно 48 468 416 грн 00 коп. основної заборгованості, 623 182 долари США 69 центів, що еквівалентно 16 608 067 грн 96 коп. трьох процентів річних та судовий збір у розмірі 796 770 грн 00 коп.

03.01.2023 до суду від Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій заявник просить покласти судові витрати пов`язані з розглядом справи № 910/13708/21 у розмірі 394 200,00 грн на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2023 розгляд заяви Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" призначено на 14.02.2023.

У судових засіданнях 14.02.2023 та 14.03.2023 оголошувалися перерви.

У судовому засіданні 21.03.2023 представник позивача просив заяву про розподіл судових витрат задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.03.2023 проти задоволення вказаної заяви заперечував повністю та просив у її задоволенні відмовити.

Розглянувши у судовому засіданні 21.03.2023 заяву Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" про розподіл судових витрат, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з приписами ч. 1, 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частина 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В свою чергу, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частини 1 та 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

У заяві про розподіл судових витрат позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 394 200,00 грн.

Судом встановлено, що 09.06.2021 між Адвокатським об`єднанням "Правовий Альянс" (далі - виконавець) та Державним підприємством "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" (далі - клієнт) був укладений договір про надання правничої допомоги №174/2021 (далі - договір), за змістом п. 1.1 якого клієнт доручає, а виконавець приймає на себе обов`язки з надання клієнту правничої допомоги.

Відповідно до п. 1.2. договору, правнича допомога складається з послуг (надалі - послуги), що надаються в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього, а саме, зокрема: надання правничої допомоги з підготовки позовної заяви та представництва інтересів клієнта у господарському суді першої інстанції у спорі з Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" щодо виконання договору комісії NeUSE-20/3-333-D/K-07 від 23.11.2007, стягнення заборгованості та/або збитків, що включає, але не обмежуючись: ??

- збір доказів, зокрема шляхом подання адвокатських запитів, клопотань про витребування доказів судом, заяв про забезпечення доказів, тощо;

- організацію та замовлення та проведення необхідних експертиз; ??

- підготовку та подання позовної заяви з додатками до неї;

- ??підготовку та підписання будь-яких інших процесуальних документів (заяв, клопотань, відповідей на відзив, пояснень, скарг тощо) під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції;

- ??представництво інтересів клієнта у судових засіданнях під час розгляду справи господарським судом першої інстанції (безпосередня участь у судових засіданнях одного або декількох адвокатів);

- ??представництво інтересів клієнта в органах державної виконавчої служби з питань виконання рішень і ухвал господарського суду першої інстанції.

- представництво інтересів клієнта перед іншими учасниками справи та третіми особами (п. 1.2.1. договору).

У розділі 5 сторони погодили порядок оплати послуг виконавця.

Відповідно до п. 5.1. договору, клієнт оплачує послуги виконавця в національній валюті - гривня в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок виконавця.

Згідно з п. 5.2. договору, за послуги згідно з договором клієнт сплачує виконавцеві суму, зазначену в рахунках, що виставляються виконавцем. витрати, пов`язані з переказом коштів (у разі їх наявності), несе клієнт. Оплата послуг здійснюється клієнтом протягом 5 (п`яти) банківських днів від дня, наступного за днем виставлення рахунку. Затримка оплати рахунків дає виконавцеві право зупинити надання послуг після попереднього повідомлення клієнта.

Як вбачається з п. 5.3. договору, вартість послуг, передбачених п. 1.2.1. договору становить 140 000 (сто сорок тисяч) гривень без ПДВ і оплачується клієнтом на таких умовах:

- 50% вартості послуг сплачуються на умовах передоплати на підставі виставленого виконавцем одразу після підписання цього договору рахунку;

- 50% вартості послуг сплачуються після відкриття судом першої інстанції провадження у справі за підготовленим виконавцем позовом, що входить до предмету цього договору, на підставі виставленого виконавцем рахунку.

Якщо розгляд спору у господарському суді першої інстанції триватиме більше ніж 9 (дев`ять) місяців з дати відкриття провадження у справі, вартість послуг, передбачених п. 1.2.1. договору, підлягає перегляду за домовленістю сторін.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що вартість послуг, передбачених п. 1.2.3. договору, у разі необхідності їх надання погоджується сторонами окремо шляхом укладення додаткової угоди до цього договору.

Як передбачено п. 5.6. договору, надання послуг клієнтові оформлюється двостороннім актом виконаних робіт, що надсилається виконавцем разом із виставленим рахунком (за потреби) та звітом. Акт направляється виконавцем клієнту у двох екземплярах, підписаних з боку виконавця. Клієнт зобов`язаний протягом 5 робочих днів з моменту отримання акту, підписати обидва екземпляра акту та повернути один екземпляр виконавцю, або надати письмову мотивовану відмову від підписання акту. У випадку ненадходження від клієнта протягом зазначеного строку письмової мотивованої відмови від підписання акту, послуги вважаються прийнятими клієнтом у повному обсязі. Комісії банків за перерахування платежів клієнта за договором здійснюються за рахунок клієнта.

Відповідно до п. 10.5. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і є чинним протягом одного календарного року або до підписання відповідної угоди про розірвання договору. Дія цього договору може бути пролонгована відповідно до умов пункту 10.5.1 договору.

Як встановлено п. 10.5.1. договору, якщо сторони не повідомили одна одну про розірвання договору до закінчення строку його дії, договір вважається автоматично пролонгованим на наступний календарний рік, починаючи з дати, наступної за датою закінчення календарного року з моменту укладення договору. Сторони домовились, що це правило буде поширюватися і на наступні роки, якщо інше не буде погоджено сторонами в окремій угоді.

24.06.2022 між клієнтом та виконавцем було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 174/2021 від 09.06.2021 (далі - додаткова угода).

Згідно з п. 1 додаткової угоди, відповідно до п. 5.3 договору сторони домовились про наступне: Оскільки розгляд спору у господарському суді першої інстанції триває більше ніж 9 (дев`ять) місяців з дати відкриття провадження у справі, клієнт сплачує виконавцеві суму в розмірі 113 100 (сто тринадцять тисяч сто) гривень без ПДВ протягом 10 робочих днів з дати виставлення рахунку. Якщо господарський суд першої інстанції задовольнить позовні вимоги Клієнта у спорі з Державною компанією з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" щодо виконання договору комісії №USE-20/3-333-D/K-07 від 23.11.2007, стягнення заборгованості та/або збитків, клієнт додатково сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 75 400 (сімдесят п`ять тисяч чотириста) гривень без ПДВ протягом 10 робочих днів з дати виставлення рахунку. Виконавець виставляє рахунок не раніше дня, наступного за днем ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

08.10.2022 сторони склали та підписали акти про надання послуг № ОУ-136 на суму 84 000,00 грн та № ОУ-137 на суму 84 000,00 грн.

17.01.2023 сторони склали та підписали акти про надання послуг № ОУ-17 на суму 135 720,00 грн та № ОУ-18 на суму 90 480,00 грн.

Також до матеріалів справи позивачем надано звіт № 6573 щодо надання правничої допомоги від 18.01.2023 (далі - звіт № 6573), відповідно до якого Адвокатським об`єднанням "Правовий Альянс" надано позивачеві послуги на які витрачено 68,70 год.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення заяви про розподіл судових витрат зазначає, що поведінка представників позивача була спрямована та призвела до затягування розгляду справи та має ознаки зловживання процесуальними правами, однак з вказаними твердженнями суд не може погодитися, оскільки тривалий час розгляду даної справи був викликаний, зокрема і тим, що відповідач не надавав до суду витребуваних ухвалами суду документів, а саме копії контракту, укладеного між Державною компанією з експорту та імпорту майна і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" та компанією Bel Trading & Consulting Ltd, а також додаткової угоди №32 від 23.11.2007 до нього, на виконання умов договору комісії №USE-20.3-333-D/K-07 від 23.11.2007.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Суд, дослідивши вказаний звіт, зазначає таке.

Так Адвокатським об`єднанням "Правовий Альянс" до звіту № 6573 включено наступні послуги:

- збір доказів у справі, аналіз наявних документів, положень договору комісії;

- пошук та аналіз судової практики для врахування під час підготовки позовної заяви;

Суд вказує, що зазначені послуги включає в себе наступна послуга, а саме підготовка позовної заяви, а тому вказані послуги не можуть бути визнані судом як реальні (дійсні та необхідні).

Щодо такої послуги, як підготовка та подача заяви про відстрочення сплати судового збору суд зазначає, що вказана заява судом не приймалася до розгляду, а її подання не було необхідним.

Щодо послуги з подання та підготовки клопотання про долучення доказів сплати судового збору суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач був зобов`язаний при поданні позовної заяви надати суду докази сплати судового збору, а відтак вказана послуга входить до послуги з підготовки позовної заяви та не може бути визнана судом як необхідна.

Також у звіті № 6573 вказано такі послуги, як підготовка та подача клопотання про витребування доказів та допиту свідків від 01.11.2021 та підготовка заяви про виправлення помилки у клопотанні про витребування доказів, однак суд з цього приводу вказує, що у задоволенні клопотання від 01.11.2021 судом було частково відмовлено, а допущення описок при складанні клопотання про витребування доказів від 01.11.2021 є виною позивача, оскільки у зв`язку з його неуважністю і було подане таке клопотання, а витрати зі складення та подання клопотання про виправлення описки не можу бути покладено на відповідача.

Щодо послуги з підготовки та подання заяви про відкликання клопотання про залучення третьої особи та відповідно повернення в підготовче засідання для її розгляду суд зазначає, що подання вказаного клопотання не було необхідним, оскільки судом не було залучено третьої особи у справі.

Суд вказує, що клопотання позивача про витребування документів та повернення у підготовче засідання було задоволено частково.

Також суд зазначає, що послуга з аналізу документів, наданих відповідачем від 19.09.2022 та на яку Адвокатським об`єднанням "Правовий Альянс" витрачено загалом 5 годин, не була необхідною, оскільки вказаний аналіз не знайшов свого відображення у процесуальному документі позивача, який міг бути складений за результатами такого аналізу, що також вбачається зі звіту № 6573.

Суд звертає увагу позивача, що як вбачається зі звіту № 6573, витрачений час на ряд послуг є завищеним, оскільки на думку суду, зокрема для підготовки клопотання про ознайомлення з матеріалами справи чи подання клопотання про відкладення розгляду справи професійному адвокату досить 10- 20 хвилин, а не 50 хвилин для складання кожного, як про це зазначається у звіті № 6573.

Також суд зазначає, що як вбачається зі звіту № 6573, 17.01.2022 та 17.01.2022 позивачу було надано послуги з підготовки письмових пояснень та з підготовки додаткових письмових пояснень та витрачено часу на їх підготовку 5.50 та 6.25 відповідно, однак, враховуючи об`єм вказаних пояснень суд приходить до висновку, що час витрачений на їх підготовку є значно завищеним.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.

Судом враховано те, що за приписами ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс-Матеос проти Іспанії" від 23 червня 1993).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення Європейського суду з прав людини від 27.10.1993 у справі "Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів").

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15.05.2008 у справі "Надточій проти України" суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Дослідивши опис наданих послуг адвоката, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиці правовим висновкам суду, відображеним у рішенні та задоволення позовних вимог, суд дійшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат та стягує з відповідача 127 937,61 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (№ 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" №49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Керуючись ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Заяву Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "ЛУЧ" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 36, ідентифікаційний код 21655998) на користь Державного підприємства "Державне Київське конструкторське бюро "Луч" (04050, м. Київ, вул. Мельникова (Ю. Іллєнка), буд. 2, ідентифікаційний код 14308776) 127 937 (сто двадцять сім тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн 61 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні іншої частини вимог відмовити повністю.

Додаткове судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 22.03.2023.

Суддя О.В. Мандриченко