номер провадження справи 5/170/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 Справа № 908/2310/22

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Шельбуховій В.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Приватного акціонерного товариства РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР (пр. Богдана Хмельницького, буд. 122, м. Дніпро, 49033, )

До відповідача: Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (вул.Сталеварів, буд. 14, м. Запоріжжя, 69035, )

про розірвання договорів та внесення змін до договору

За участю представників сторін:

від позивача: Ратушний В.В., ордер АЕ № 1163063 від 08.11.2022, посвідчення № 2499 від 13.03.2020, адвокат;

від відповідача: Стояк М.С., довіреність № 322 від 22.12.2021, юрисконсульт;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

16.11.2022 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР до Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про розірвання договорів та внесення змін до договору.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2022 справу №908/2310/22 розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 21.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №908/2310/22 в порядку загального позовного провадження, присвоєно справі номер провадження 5/170/22 та підготовче засідання призначено на 14.12.2022 об 12 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін визнано обов`язковою.

Ухвалою від 14.12.2022 задоволено клопотання ПАТ Запоріжжяобленерго № 33-33/133 від 14.12.2022 про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 16.01.2023 об 11 год. 00 хв. з повідомленням (викликом) сторін. Явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

Ухвалою від 16.01.2023 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів до 19.02.2023, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 31.01.2023 о 10 год. 30 хв. з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні 31.01.2023 судом оголошено перерву до 01.03.2023 об 10 год. 30хв.

В судовому засіданні 01.03.2023 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, судове засідання 01.03.2023 здійснювалось із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги пояснивши, що протягом 2017 - 2018 років між Приватним акціонерним товариством «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» та Публічним акціонерним товариством «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» були укладені договори про постачання електричної енергії. Протягом грудня 2018 року, шляхом подання заяв-приєднання до публічного договору, в порядку ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України було укладено з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкти позивача. 01 квітня 2019 року, ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» змінив постачальника електричної енергії, а з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» залишились взаємовідносини щодо послуг розподілу електричної енергії. Договори виконувались позивачем належним чином до настання загальновідомого факту, а саме 24 лютого 2022 року розпочалась військова агресія російської федерації проти України, що призвело до тимчасової окупації окремих регіонів держави, в тому числі було окуповано частину Запорізької області. Протягом березня-травня 2022 року позивач намагався робити все можливе для забезпечення звичайної роботи своїх зернових складів (об`єктів споживання) на територіях, які не підконтрольні Збройним Силам України, але через втручання окупаційної адміністрації та, подекуди, збройних формувань позивач, об`єктивно, втратив можливість: володіти та розпоряджатись своїм майном, забезпечити виконання договірних зобов`язань, дотримання законів України та реалізацію своїх управлінських рішень. Після захоплення майнових комплексів ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» вимушено було призупинити трудові відносини з працівниками, на виконання чого було видано наказ № 24 від 17.06.2022 та №25 від 17.06.2022, та звільнити Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» (Ідентифікаційний код 43231355) від сплати орендної плати за захоплені майнові комплекси, на виконання чого було укладено додаткову угоду № 43 від 17.06.2022. Також, за фактом цих подій Позивач, разом з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД», направили до Управління Служби безпеки України в Запорізькій області заяви про вчинення кримінального правопорушення №48 від 30.05.2022, № б/н від 17.06.2022, № 281 від 22.06.2022, № 282 від 22.06.2022, № 283 від 22.06.2022. Про вказані обставини та подальшу неможливість виконання зобов`язань за договором в частині отримання послуг за вказаними об`єктами споживання позивач повідомив відповідача листом № 53 від 21.06.2022. Отримавши документи (акти приймання-передачі) за червень, що включають в себе електроенергію спожиту на зерносховищах захоплених збройними формуваннями держави-агресора, позивач звернувся до відповідача з листом №66 від 14.07.2022, в якому зазначив, що повністю втратив контроль над об`єктами нерухомості та оплату послуг з розподілу електричної енергії та перетікання реактивної вважає співпрацею з державою-агресором та його фінансуванням, що позивач категорично відмовляється здійснювати, та просить відключити об`єкти споживання від енергоживлення. У листі № 001-35/1638 від 11.08.2022 р. відповідача зазначив, що провести відключення об`єктів споживача, які розташовані на території бойових дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані) в Запорізькій області, наразі неможливо. За домовленістю сторін, ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» та енергопостачальник - ТОВ «НЬЮ ЕНЕРДЖІ ЮКРЕЙН» внесли зміни в договір постачання електричної енергії споживачу № С-15/03/22-2 від 15.03.2022, додатковою угодою від 08.09.2022, виключивши з нього об`єкти споживання захоплені збройними формуваннями держави-агресора. Однак, вирішите вказане питання з відповідачем в досудовому порядку не вдалось. На підставі викладеного, позивач, посилаючись на ст. 652 Цивільного кодексу України, просить суд розірвати договори про постачання електричної енергії №61 від 21.02.2018, №34 від 01.12.2017, №56 від 19.04.2017, №488 від 14.04.2017, №2 від 01.01.2018, укладені між ПрАТ РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР та ПАТ Запоріжжяобленерго; змінити публічний договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладений між ПрАТ РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР та ПАТ Запоріжжяобленерго шляхом подання заяв-приєднання, виключивши з договору об`єкти споживання ідентифікованих ECI-кодами: 62Z127, 62Z084, 62Z12М, 62Z686, 62Z286, 62Z286, 62Z435, 62Z317.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у письмовому відзиві на позовну заяву 05.01.2023 за вих. №33-33/2, пояснивши, що замість того, щоб самостійно відключити електроустановку та прийняти всі заходи для недопущення використання потужностей підприємства окупаційними військами, позивач протягом більш трьох місяців продовжував забезпечувати звичайну роботу своїх зернових складів, що вказують на кричущую бездіяльність позивача, та намаганні покласти негативні наслідки своєї бездіяльності на відповідача. Відповідно до п. 11.5.14 Кодексу систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №310 під час здійснення технічних заходів щодо припинення розподілу електричної енергії ОСР у присутності користувача (позивача по справі) здійснює фіксацію показів приладу обліку користувача на момент припинення розподілу електричної енергії. Тобто, під час настання наведених у позовній заяві подій, позивачу необхідно було самостійно відключити електроустановку та прийняти всі заходи для недопущення використання потужностей підприємства окупаційними військами. З листом №53 про повну неможливість виконання зобов`язань за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01 січня 2019 у зв`язку протидією законній господарській діяльності товариства, встановленням окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території Запорізькій області, позивач звернувся до відповідача лише 21.06.2022, який отримано відповідачем 27.06.2022. Тобто, починаючи із 24.02.2022 по 17.06.2022 у позивача як власника електроустановок було достатньо часу для виконання робіт по знеструмленню електрообладнання та прийняття усіх можливих заходів по недопущенню крадіжки електроенергії третіми особами, врегулювання цього питання спільно із оператором системи. Відповідач зазначає, що позивач не довів належними доказами одночасного існування чотирьох умов, визначених частинами 1, 2 ст.652 Цивільного кодексу України, які б у своїй сукупності підтверджували істотну зміну обставин, а отже на підставі викладеного, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до відповіді на відзив від 10.01.2023 за вих. №13 позивач пояснив, що об`єкти споживання за договорами, які позивач просить розірвати та внести зміни, є зерносховища (комплекси будівель та споруд), які використовувались Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» відповідно до договору оренди №2612РОЗ від 26.12.2018, для здійснення господарської діяльності, в тому числі для надання послуг зберігання зерна, що передбачено п. 1.3. Договору. З моменту початку військової агресії і до повної втрати контролю над об`єктами споживання (зерносховищами) ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» виконував свої зобов`язання встановлені договорами складського зберігання та робив все можливе для збереження продукції, зокрема, за можливості здійснювало відпуск зерна поклажодавцям, виходячи з чого самостійне знеструмлення ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» об`єктів споживання унеможливило би виконання цих обов`язків, порушило умови договору та завдало несумірних збитків. Крім цього, захоплення об`єктів споживання відбулось із застосовуванням збройних формувань, протидіяти яким позивач не мав можливості. Отже, посилання відповідача на можливість самостійного знеструмлення, як на обставину що доводить відсутність існування умов, передбачених ч. 1, 2 ст. 652 ЦК є безпідставним оскільки в момент укладення договорів (2017-2018 рр.) передбачити вказані обставини було неможливо; захоплення об`єктів споживання (причину) неможливо було передбачити, а в момент захоплення позивач не мав можливості протидіяти та усунути ці обставини. З урахуванням викладеного, просить суд позов задовольнити.

Також відповідач підтримав позицію викладену у письмових запереченнях на відповідь на відзив від 31.01.2023 за вих. №33-33/10, зазначивши, що замість того, щоб самостійно відключити електроустановку та прийняти всі заходи для недопущення використання потужностей підприємства окупаційними військами. Позивач протягом більш трьох місяців продовжував забезпечувати звичайну роботу своїх зернових складів, що вказують на бездіяльність позивача, та намагання покласти негативні наслідки своєї бездіяльності на відповідача. Згідно п. 1.2 Розділу IV Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.0 7.2006 р. №258, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1143/13017 (далі - ПТЕЕС) визначено, що керівник споживача повинен забезпечити належну експлуатацію електроустановок згідно з вимогами цих Правил та інших НД, надійну роботу електроустановок і безпечне їх обслуговування. Таким чином, позивач не прийняв своєчасно усіх необхідних заходів для знеструмлення об`єкта та недопущення можливості його незаконного використання третіми особами, не повідомив будь-яким способом своєчасно про це оператора системи. На підставі викладеного, просить суд в задоволенні позову відмовити.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи у судовому засіданні, заслухавши представників позивача та відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2017 - 2018 років між Приватним акціонерним товариством «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» (далі -- Споживач) та Публічним акціонерним товариством «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (далі - Оператор) було укладено договори про постачання електричної енергії №61 від 21.02.2018, №34 від 01.12.2017, №56 від 19.04.2017, №488 від 14.04.2017, №2 від 01.01.2018, відповідно до умов яких ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» продає електричну енергію на об`єкти споживання ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» за ECI-кодами: 62Z127, 62Z084, 62Z12М, 62Z686, 62Z286, 62Z286, 62Z435, 62Z317, а останній оплачує вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі передбачені договорами, в т.ч. за перетікання реактивної енергії.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору.

За загальним правилом, передбаченим ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання його сторонами, а цивільні права, які випливають із договору, захищаються у тій самій мірі та у той самий спосіб, що і права, які прямо чи опосередковано передбачені актами цивільного законодавства.

За змістом частин першої та четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново - господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько - договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з частиною першою статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Статтею 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору.

У зв`язку із затвердженням постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року №312, Правил роздрібно ринку електричної енергії (далі - Правила), укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

На виконання вказаного, протягом грудня 2018 року, шляхом подання заяв-приєднання до публічного договору, в порядку ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), було укладено з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкти позивача, відповідно до умов якого Оператор систем надає Споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії за об`єктами споживання, технічні параметри яких фіксуються в «Паспорті точки розподілу» за об`єктом Споживача, який є Додатком № 2 до публічного договору, та в особовому рахунку Споживача, облікової бази даних Оператора систем.

Договір про постачання електричної енергіїЗаява приєднання до публічного договоруПерелік об`єктів, адресаПерелік ЕСІ-кодів за об`єктами
№61 від 21.02.2018 Від 04.12.2018 Виробнича база (елеватор), Запорізька область, смт. Якимівка, вул. Курортна, 162Z127
№34 від 01.12.2017 Від 05.12.2018 ПрАТ «Розівський елеватор», Запорізька область, Чернігівський р-н, ст. Верхній Токмак Перший, вул. Привокзальна, 8а62Z084
ПрАТ «Розівський елеватор», Запорізька область, Чернігівський р-н, ст. Верхній Токмак Перший, вул. Привокзальна, 8а62Z12М
ПрАТ «Розівський елеватор», Запорізька область, Чернігівський р-н, с. Стульневе, вул. Перемоги, 3062Z686
№56 від 19.04.2017 Від 10.12.2018 ПрАТ «Розівський елеватор», Запорізька область, Розівський р-н, смт Розівка, вул. Вокзальна, 7262Z286
ПрАТ «Розівський елеватор», Запорізька обл., Розівський р-н, смт Розівка, вул. Вокзальна, 7262Z286
ПрАТ «Розівський елеватор», Запорізька область, Розівський р-н, смт Розівка, вул. Вокзальна, 7262Z286
ПрАТ «Розівський елеватор», Запорізька область, Розівський р-н, смт Розівка, вул. Вокзальна, 7262Z286
№488 від 14.04.2017 Від 06.12.2018 Майновий комплекс ВСП, Запорізька область, Приазовський р-н, с. Строганівка, вул. Балановського 15062Z435
№2 від01.01.2018 Від 18.12.2018 ПрАТ «Розівський елеватор», Запорізька область, Бердянський р-н, с. Трояни, вул. Шкільна, 162Z317

01 квітня 2019 року, ПРАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» змінив постачальника електричної енергії, а з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» залишились взаємовідносини щодо послуг розподілу електричної енергії, врегульовані публічним договором, та послуги з надання послуг із забезпечення перетікання реактивної енергії, врегульовані вищезазначеними договорами про постачання електричної енергії.

Згідно абз. 3 п. 6 Правил до укладення договору про надання послуг із забезпечення перетікань реактивної електричної енергії відповідно до Правил відносини між ОСР/ОСП та споживачем щодо розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії регулюються договорами про постачання електричної енергії та договорами про технічне забезпечення електропостачання споживача між основним споживачем та субспоживачем.

Отже, об`єкти споживання за вказаними вище договорами, які позивач просить розірвати та внести зміни, є зерносховища (комплекси будівель та споруд), які використовувались Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» відповідно до договору оренди №2612РОЗ від 26.12.2018, для здійснення господарської діяльності, в тому числі для надання послуг зберігання зерна, що передбачено п. 1.3. Договору.

Згідно п. 4.3. зазначеного договору ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» зобов`язується забезпечити ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» можливість користування системами електропостачання, та комунікацій, які знаходяться на території Орендодавця (ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР»), прокладення, у разі потреби, (за попереднім письмовим погодженням з Орендодавцем), на вказаній території додаткових комунікацій.

Відповідно до п. 10 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зберігання зерна - комплекс заходів, які включають приймання, доробку, зберігання та відвантаження зерна.

Відповідно до ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Позивач зазначив, що на початок військової агресії російської федерації проти України на зберіганні у ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» в зерносховищах перебувала продукція (зерно) третіх осіб, які за договорами складського зберігання, передали зерно на зберігання.

На момент початку військової агресії, загальна кількість зерна, що перебувала на зберіганні у ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» на об`єктах споживання складала 67 522 680 кг різної сільськогосподарської продукції, що підтверджується Довідкою ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» станом на 24.02.2022.

Залишок зерна, на момент захоплення об`єктів споживання, станом на 01.06.2022, вказано в заявах про вчинення кримінального правопорушення, що подавались до Служби безпеки України, які є додатками до позовної заяви.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», зерновий склад зобов`язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Комплекс заходів зі зберігання включає в себе: періодичну доробку зерна, вентилювання та охолодження в процесі зберігання шляхом пропускання його через транспортне та технологічне обладнання, в т.ч. зерносушарки і зерноочисні машини, що функціонують завдяки енергоживленню об`єктів споживання.

З моменту початку військової агресії і до повної втрати контролю над об`єктами споживання (зерносховищами) ТОВ «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» виконував свої зобов`язання встановлені договорами складського зберігання та робив все можливе для збереження продукції, зокрема, за можливості здійснювало відпуск зерна поклажодавцям, виходячи з чого самостійне знеструмлення ПРАТ «РОЗІВСЬКЙЙ ЕЛЕВАТОР» об`єктів споживання унеможливило би виконання цих обов`язків, порушило умови договору та завдало несумірних збитків.

Позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що загальновідомим фактом є те, що 24 лютого 2022 року розпочалась військова агресія російської федерації проти України, що призвело до тимчасової окупації окремих регіонів нашої держави, в тому числі було окуповано частину Запорізької області.

Протягом березня-травня 2022 року Позивач намагався робити все можливе для забезпечення звичайної роботи своїх зернових складів (об`єктів споживання) на територіях, які не підконтрольні Збройним Силам України, але через втручання окупаційної адміністрації та, подекуди, збройних формувань Позивач, об`єктивно, втратив можливість: володіти та розпоряджатись своїм майном, забезпечити виконання договірних зобов`язань, дотримання законів України та реалізацію своїх управлінських рішень.

Вказані дії окупаційна влада оформила розпорядженнями голови військово-цивільної адміністрації Запорізької області № 52р від 14.06.2022 р., № 53р від 14.06.2022 р., № 54р від 14.06.2022 р., № 58р від 14.06.2022 р., № 59р від 14.06.2022 р., які були надані представникам позивача при захоплені майнових комплексів.

Після захоплення майнових комплексів ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» вимушено було призупинити трудові відносини з працівниками, на виконання чого було видано наказ № 24 від 17.06.2022 та №25 від 17.06.2022, та звільнити Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД» від сплати орендної плати за захоплені майнові комплекси у зв`язку з чим між стронами було укладено Додаткову угоду № 43 від 17.06.2022 до договору оренди №2612РОЗ від 26.12.2018.

Крім того, за фактом вказаних подій позивач, разом з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОПТІМУСАГРО ТРЕЙД», направили до Управління Служби безпеки України в Запорізькій області заяви про вчинення кримінального правопорушення №48 від 30.05.2022, № б/н від 17.06.2022, № 281 від 22.06.2022, № 282 від 22.06.2022, № 283 від 22.06.2022.

Приватне акціонерне товариство РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР листом від 21.06.2022 за вих. №53 повідомило ПАТ «Запоріжжяобленерго» про повну неможливість виконання зобов`язань за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 у зв`язку з протидією законній господарській діяльності товариства, встановленням окупаційної адміністрації на тимчасово окупованій території Запорізької області і безпосереднім захопленням окремих комплексів будівель та споруд (зерносховищ) збройними формуваннями держави-агресора. Протягом березня-травня 2022 року Товариство намагалося робити все можливе для забезпечення звичайної роботи своїх зернових складів на територіях, які не підконтрольні Збройним Силам України. Але зараз через втручання окупаційної адміністрації та, подекуди, збройних формувань Товариство об`єктивно вже не може забезпечити виконання договірних зобов`язань, дотримання законів України та реалізацію своїх управлінських рішень. Отже, Приватне акціонерне товариство «Розівський елеватор», з 20.06.2022 року, припиняє свою господарську діяльність на тимчасово окупованій території Запорізької області, зокрема за адресами: Запорізька область, Мелітопольський р-н, с. Строганівка, вул Балановського, 150 (ЕІС-код ТКО 62Z435); Запорізька область, Бердянськії р-н, с. Верхній Токмак, вул. Привокзальна, 8а (ЕІС-код ТКО 62Z686; 62Z084; 62Z12М); Запорізька область, Пологівський район, смт. Розівка, вул. Вокзальна, буд. 72 (ЕІС-код ТКО 62Z286; 62Z35Т); Запорізька область, Бердянський р-н, с. Трояни, вул. Шкільна, 1 (ЕІС-код ТКО 62Z317); Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Курортна, буд. 1 (ЕІС-код ТКО 62Z127). Згідно рішення ТПП України щодо спрощення процедури засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) належним доказом настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є загальний офіційний лист, який 28.02.2022 р. було розміщено на сайті ТПП України та який додано до цього листа.

Листом від 14.07.2022 за вих. №66 ПрАТ РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР звернулось до ПАТ «Запоріжжяобленерго», в якому зазначено, що не зважаючи на вказані обставини, в липні 2022 року, від енергопостачальника -ТОВ «НЬЮ ЕНЕРДЖІ ЮКРЕЙН», товариством отримано документи (акти приймання-передачі) за червень, що включають в себе електроенергію спожиту на зерносховищах захоплених збройними формуваннями держави-агресора. Товариство зазначило, що повністю втратило контроль над об`єктами нерухомості, підключених до енергоживлення, через захоплення їх збройними формуваннями держави-агресора, виходячи з чого оплату послуг з розподілу електричної енергії та перетікання реактивної вважає співпрацею з державою-агресором та його фінансуванням, що товариство категорично відмовляється здійснювати. З урахуванням вказаного, товариство відмовляється здійснювати взаєморозрахунок за послуги надані на об`єктах споживання захоплених збройними формуваннями держави-агресора за період, з моменту повідомлення про вказані обставини (з 21.06.2022) та просить враховувати ці обставини при розрахунку вартості послуг за червень 2022 року і в подальшому. Крім того, просить ПАТ «Запоріжжяобленерго» відключити об`єкти споживання від енергоживлення.

На лист від 14.07.2022 за вих. №66 ПАТ «Запоріжжяобленерго» надало ПрАТ РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР письмову відповідь лисом від 11.08.2022 за вих. №001-35/1638, в якому зазначило взаємовідносини між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» врегульовано договорами про надання послуг з розподілу електричної енергії №2, 59, 488, 56, 34, 61 у редакції відповідно до Додаткової угоди від 27.04.2022 (далі - Договір). На теперішній час послуга з розподілу електричної енергії за об`єктом споживача надається оператором системи розподілу (далі - ОСР) в повному обсязі. В свою чергу, між споживачем ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» та електропостачальником ТОВ «НЬЮ ЕНЕРДЖІ ЮКРЕЙН» укладено договір про постачання електричної енергії на умовах сплати послуги з розподілу електричної енергії оператору системи розподілу. Наразі на значній частині Запорізькій області частина об`єктів споживачів захоплюються військовими суб`єктами країни-агресора, внаслідок чого ОСР не може здійснити припинення послуги з розподілу електричної енергії споживачам та не може проводити роботи з контрольного зняття показів, оскільки це безпосередньо ставить під загрозу життя, здоров`я та безпеку працівників ПАТ «Запоріжжяобленерго». У відповідності до вимог п. 8 Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану, затвердженого Наказом Міністерства енергетики України №148 від 13.04.2022 (далі - Положення) встановлено, що Операторам системи дозволяється обґрунтовано відмовляти електропостачальнику, споживачу та відповідній військовій адміністрації у здійсненні робіт з припинення електропостачання у випадку відсутності забезпечення безпеки виконання таких робіт. Представниками ОСР електричної енергії було зафіксовано розташування на території об`єктів споживача ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» окупаційних військ та відсутність забезпечення безпеки виконання робіт з припинення електропостачання, що загрожує життю та здоров`ю персоналу ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО». Таким чином, провести відключення об`єктів споживача, які розташовані на території бойових дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані) в Запорізькій області, наразі неможливо. Отже, на сьогоднішній день Договори є чинними, а тому, сторони мають здійснювати свої зобов`язання відповідно до їх умов, які є обов`язковими для виконання ПАТ «Запоріжжяобленерго», ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» та ТОВ «НЬЮ ЕНЕРДЖІ ЮКРЕЙН».

Отже, лист від 21.06.2022 за вих. №53 споживача надійшов на адресу відповідача 27.06.2022, тобто коли територія на якій розташована електроустановка позивача, знаходилась в окупації.

Після отримання листа позивача від 21.06.2022 представниками відповідача було зафіксовано розташування на території об`єктів споживача ПрАТ «РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР» окупаційних військ та відсутність забезпечення безпеки виконання робіт з припинення електропостачання, що загрожує життю та здоров`ю персоналу ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Таким чином, на час звернення Позивача до Відповідача з листом від 21.06.2022р. за вих. №53, провести відключення об`єктів споживача, які розташовані на території бойових дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані) в Запорізькій області, силами відповідача є неможливо.

Відповідно до п.6.2 Договору, споживач зобов`язується забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх внутрішніх електромереж, електроустановок та електроприладів.

Відповідач наполягає на тому, що під час настання наведених подій, позивачу необхідно було самостійно відключити електроустановку та прийняти всі заходи для недопущення використання потужностей підприємства окупаційними військами, а отже позивач не вжив своєчасно усіх необхідних заходів для знеструмлення об`єктів та недопущення можливості їх незаконного використання третіми особами, не повідомив будь-яким способом своєчасно про це оператора системи.

Проте за існування таких фактичних обставин як збройна агресія та окупація територій, договором не визначено ані порядку дій сторін, ані відповідальність за порушення договору в цій частині.

Крім того, в обґрунтування розірвання вказаних вище договорів та внесення змін до публічного договору електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії, позивач посилається на статтю 652 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною другою статті 653 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зазначеною нормою встановлено основне правило щодо можливості припинення зобов`язання лише на підставі договору або закону. При цьому припинення зобов`язання на вимогу однією зі сторін можливе, якщо такі дії вчинені відповідно до вимог закону або передбачені умовами договору.

Суд зазначає, що підстави для зміни або розірвання договору визначені статтями 651, 652 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частинах перших цих статей, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.

Так, статтею 188 ГК України врегульовано порядок зміни розірвання господарських договорів, за яким сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (частини друга-четверта статті 188 ГК України).

Суд зазначає, що право сторін (на вимогу заінтересованої сторони) на внесення змін до договору у судовому порядку у випадку істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, передбачено частиною другою статті 652 ЦК України.

Для прийняття судом рішення про зміну договору відповідно до частини другої статті 652 ЦК України у справі має бути встановлена наявність одночасно наступних умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина 4 цієї статті передбачає, що зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

З наведеного слідує, що передбачена ст. 652 ЦК України можливість зміни договору може мати місце за наявності таких умов:

- істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору;

- одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 вказаної статті;

- доведення позивачем та встановлення судом винятковості даного випадку, тобто тієї обставини, що розірвання укладеного договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, за змістом наведених законодавчих положень зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин в судовому порядку, як і розірвання договору з цих підстав, виходячи з принципу свободи договору, є заходами, що застосовуються за наявності підтвердження дійсної істотної зміни обставин, з яких виходили сторони, укладаючи цей правочин.

Істотна зміна обставин, у свою чергу, є оціночною категорією, яка полягає у зміні договірного зобов`язання таким чином, що його виконання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків.

При цьому закон пов`язує можливість внесення змін до договору у судовому порядку не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

Таким чином, звертаючись з позовом про внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною обставин, позивач повинен за допомогою належних та допустимих доказів довести наявність усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України.

Позивач зазначає про наявність всіх чотирьох вимог передбачених ч. 3 ст. 652 ЦК України, а саме: 1) В момент укладення договорів сторони не могли виходити з того, що розпочнеться військова агресія російської федерації проти України та об`єкти споживання позивача будуть захоплені збройними формуваннями держави-агресора; 2) позивач, як заінтересована сторона, при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися, не міг усунути причини настання цих обставин, тобто позивач не мав можливості протидіяти збройним формуванням держави-агресора захопленню об`єктів споживання; 3) подальше виконання договорів порушує майнові інтереси позивача і позбавляє його того, на що він розраховував при укладенні договорів, оскільки послугами з розподілу електричної енергії та перетікання реактивної фактично користується держава-агресор; 4) із суті договорів та звичаїв ділового обороту не випливає те, що позивач зобов`язаний нести збитки, здійснюючи взаєморозрахунок за послуги розподілу електричної енергії та перетікання реактивної, фактично при цьому не отримуючи послуги, а відповідач, в свою чергу, буде отримувати все, на що розраховував при укладенні договору.

З огляду на фактичні обставини справи, суд погоджується щодо наявності усіх чотирьох умов передбачених ч. 3 ст. 652 ЦК України.

Також крім названих вище чотирьох умов, за яких можливе внесення змін до договору, для його зміни додатково необхідна ще одна з таких умов (винятковий випадок): а) розірвання договору суперечить суспільним інтересам або б) розірвання договору потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Суд також вважає, що позивач у позовній заяві взагалі не обґрунтував внесення змін з огляду на винятковий випадок, з якими законодавець пов`язує можливість примусу сторони договору до продовження дії цього договору на змінених умовах, у випадку якщо розірвання договору суперечить суспільним інтересам або розірвання договору потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах позивача.

Проте, відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України у разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

За загальним правилом зміна та розірвання господарських договорів допускається лише за згодою сторін в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України. Зміна та розірвання господарських договорів (припинення зобов`язання) саме в односторонньому порядку допускаються виключно з підстав, прямо передбачених відповідним законом або договором (аналогічна правова позиція викладена у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 № 916/1684/18).

Отже, за загальним правилом, встановленим як господарським, так і цивільним чинним законодавством, зміна та розірвання господарських та цивільних договорів допускається лише за згодою сторін або в судовому порядку (у разі відсутності згоди іншої сторони, яка отримала вимогу/пропозицію про розірвання договору).

Відповідно до п. 9.5. договорів (зміст вказаного пункту договору є ідентичним з іншими договорами з урахуванням строку на який його укладено), цей договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2017 р., а в частині проведення розрахунків - до повного виконання Сторонами своїх грошових зобов`язань. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії Договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

У договорі №34 від 01.12.2017 про постачання електричної енергії п. 9.5. містяться наступні умови: Постачальник має право в односторонньому порядку розірвати Договір, належно повідомивши Споживача за 20 днів до дати розірвання Договору: при отриманні відомостей про те, що Споживач втратив право власності або користування на свої об`єкти (об`єкт); при припиненні права користування Споживачем земельною ділянкою або дозволу на розміщення його тимчасових споруд.

Належним повідомленням вважається направлення відповідної заяви про розірвання договору рекомендованим листом на адресу, зазначену в розділі 10 цього Договору.

У розділі 10 договорів, сторони визначили місцезнаходження та банківські реквізити сторін.

Судом встановлено, що ПрАТ РОЗІВСЬКИЙ ЕЛЕВАТОР листами від 21.06.2022 за вих. №53 та від 14.07.2022 за вих. №66 зверталось до ПАТ «Запоріжжяобленерго», яких повідомляло про повну неможливість виконання зобов`язань за договором про надання послуг з розподілу електричної енергії від 01.01.2019 у зв`язку з протидією законній господарській діяльності товариства, повну втрату контролю над об`єктами нерухомості, підключених до енергоживлення, через захоплення їх збройними формуваннями держави-агресора, виходячи з чого оплату послуг з розподілу електричної енергії та перетікання реактивної вважає співпрацею з державою-агресором та його фінансуванням, що товариство категорично відмовляється здійснювати.

Однак, в жодному з цих листів позивач не заявляв вимоги про розірвання договорів укладених з ПАТ «Запоріжжяобленрего», а отже не виявив своє бажання щодо розірвання цих договір в порядку передбаченому статтею 188 Господарського кодексу України, який передує підставам для розірвання договорів, визначених у статті 652 Цивільного кодексу України.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про розірвання договорів не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не дотримано порядку розірвання договорів визначеного статтею 188 ГК України, а отже й позовна вимога в частині зміни публічного договору також не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від першої заявленої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до стаття 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, з огляду на принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.76-79, 86, 129, 233, 236 - 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 13.03.2023.

Суддя К.В.Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.