ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2023 року м.Дніпро Справа № 904/3310/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2022 (повний текст рішення складений 27.12.2022, суддя Новікова Р.Г.) у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Надра Приазов`я", м. Пологи

до акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", м. Нікополь

про стягнення суми боргу в розмірі 270513 грн, пені в розмірі 59661 грн 09 коп., 3% річних в розмірі 3779 грн 77 коп., інфляційної складової в розмірі 26055 грн 81коп.

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Надра Приазов`я" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило стягнути з акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість за поставлений товар в сумі 270 513,00 грн, пеню - 59 661,09 грн, три проценти річних - 3 779,77 грн, інфляційні нарахування - 26 055,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем зобов`язань за договором поставки №2201293 від 29.04.2022 щодо своєчасної оплати вартості поставленого товару.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2022 у даній справі позовні вимоги задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення суми боргу у розмірі 27 051 грн 30 коп., у зв`язку з відсутністю предмету спору. Зменшено розмір пені на 40% з 58 919 грн 95 коп. до 35 351 грн 97 коп. Стягнуто з акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Надра Приазов`я" суму боргу в розмірі 243 461 грн 70 коп., пеню в розмірі 35351 грн 97коп., 3% річних в розмірі 3757 грн 54 коп., інфляційну складову в розмірі 26055 грн 81 коп., витрати зі сплати судового збору в розмірі 5388 грн 69 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3991 грн 52 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано посиланням на те, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 243 461 грн 72 коп, підтверджені матеріалами справи та визнані відповідачем. Порушення строків оплати за поставлений товар є підставою для нарахування та стягнення з відповідача пені. Прострочення виконання зобов`язання є підставою для нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення 26 055,81 грн - інфляційних втрат, 35351,97 грн - пені, 3 757,54 грн - 3% річних, 3 991,52 грн - витрат на правочину допомогу та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити

Аргументуючи апеляційну скаргу, заявник вказує, що проведення воєнних (бойових) дій на територій Нікопольської територіальної громади для відповідача в аспекті його обов`язку сплатити саме зараз штрафні санкції за неналежне виконання господарського обов`язку за Специфікацією №2 є надзвичайною і невідворотною обставиною, які він не міг передбачити та запобігти будь-якими доступними для нього засобами. Ведення воєнних дій в місті Нікополь Дніпропетровської області не є для відповідача звичайним господарським (комерційним) ризиком, а є надзвичайною обставиною в умовах війни.

Скаржник вважає, що мета господарських санкцій полягає у стимулюванні боржника до виконання основного зобов`язання і не може бути надмірним тягарем для нього.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Таким чином, вимоги апелянта про звільнення його від сплати на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних через військову агресію Російської Федерації проти України є безпідставними.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції зменшив розрахований відповідно до умов договору розмір пені на 40%, враховуючи забезпечення балансу інтересів сторін, з огляду на компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з одночасним недопущенням фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2023 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.01.2023 відкладено вирішення питання щодо прийняття апеляційним господарським судом певного процесуального рішення з розгляду даної апеляційної скарги після надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

20.01.2023 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.01.2023 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху, повідомлено скаржника про можливість усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом надання доказів сплати судового збору, тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

На виконання вимог ухвали суду від 30.01.2023, скаржником надано докази усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 14.02.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2022; призначено справу до розгляду на 14.03.2023 на 14 годин 00 хвилин.

14.03.2023 у судове засідання з`явилися представники позивача (поза межами приміщення суду) та відповідача, які надали відповідні пояснення.

14.03.2023 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

29.04.2022 між товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Приазов`я" (далі постачальник) та акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (далі покупець) укладено договір поставки №2201293..

Відповідно до пункту 1.1 договору постачальник зобов`язався передати у власність покупцеві товар (повне найменування, а також марка, вид, сорт, номенклатура, асортимент, кількісні та якісні характеристики, код за УКТ ЗЕД за Державним класифікатором продукції і послуг), ціна та інше якого вказується у специфікації (додатку) до цього договору (далі - товар), що є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар та оплатити його вартість у порядку і за умовами, передбаченими цим договором.

Пунктом 2.1 договору від 29.04.2022 визначено, що детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься у специфікаціях (додатки) до цього договору.

В пунктах 3.1 3.3 договору від 29.04.2022 сторони погодили, що постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар у спосіб та за умовами, зазначеними у специфікації (додатку) до цього договору. Умови поставки регламентуються відповідними базисами, що передбачені Міжнародними правилами тлумачення торгових термінів Інкотермс у редакції 2020 року, яка є погодженою сторонами. У разі розбіжностей між Інкотермс та цим договором цей договір має переважну силу.

Згідно з умовами специфікації (додатка) до цього договору, постачальник власними силами або за власний рахунок проводить завантаження товару на автомобільний або залізничний транспорт перевізника товар належної якості (для транспортування на адресу покупця) в погодженій сторонами кількості, відповідної якості та за ціною, що передбачена умовами цього договору.

У випадках поставки залізничним транспортом використання рухомого складу власності АТ Укрзалізниця дозволяється лише за письмовим погодженням покупця.

Постачальник зобов`язується поставити товар покупцеві у визначений у специфікації (додатку) до цього договору термін поставки, з урахуванням усіх умов, що передбачені у цьому договорі. Якщо за попередньою домовленістю сторін поставка товару, вказаного у специфікації (додатку) до цього договору, забезпечується банківською гарантією (гарантія виконання), поставка такого товару не допускається до моменту, коли постачальник не надасть покупцю банківську гарантію (гарантію виконання), що обумовлена цим договором. У разі ненадання постачальником покупцю банківської гарантії (гарантії виконання) в установлений цим договором строк покупець має право розірвати цей договір в односторонньому порядку, а у разі коли постачальник поставить товар покупцю, - відмовитися в його прийманні, відмовитися від договору, без відшкодування постачальникові будь-яких збитків, упущеної вигоди тощо.

Пунктом 3.7 договору від 29.04.2022 визначено, що постачальник вважається таким, що виконав умови поставки товару, надавши товар у розпорядження покупцю або перевізнику відповідно до умов поставки, визначених у специфікації до цього договору в строки, визначені п. 3.3 цього договору.

Згідно з підпунктом 3.8.1 пункту 3.8 договору від 29.04.2022 датою поставки товару для поставок залізничним транспортом є дата штемпеля станції Нікополь на електронній копії залізничної накладної.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2. договору від 29.04.2022 загальна вартість товару за даним договором становить суму партій товару за всіма специфікаціями (додатками) до цього договору та не може перевищувати ліміт в еквіваленті 14 мільйонів доларів США на дату підписання кожної специфікації (додатку до даного договору).

Ціна кожного найменування товару, залежно від марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару вказується у специфікації (додатку) до договору.

Пунктами 4.4 4.6 договору від 29.04.2022 встановлено, що ціна товару є договірною звичайною ціною і відповідає рівню ринкових цін.

Вартість упаковки, маркування, тари, транспортних та інших витрат, пов`язаних із поставкою товару, вважаються включеними до загальної вартості товару, якщо інше не вказано у специфікаціях (додатках) до цього договору.

Порядок оплати, форма та строки розрахунків вказуються в специфікаціях (додатках) до даного договору.

Згідно з підпунктом 5.8.1 пункту 5.8 договору від 29.04.2022 переходом права власності на товар є акт прийому-передачі товару, підписаний сторонами, який фіксує зокрема, але не виключно, факт відсутності зауважень покупця до постачальника щодо відповідності якості/комплектності і кількості товару умовам договору.

Датою переходу права власності на товар є дата поставки товару відповідно до умов договору і специфікації до нього або датою усунення постачальником встановлених недоліків (у разі їх наявності), виявлених під час приймання товару на складі покупця. Виключне право підпису актів прийому-передачі товару має особа, що підписала цей договір. У разі відсутності вищевказаної особи право підпису надається особі, на яку покладено виконання обов`язків.

В пункті 12.1 договору від 29.04.2022 вказано, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і скріплення їх підписів печатками. Строк дії договору закінчується через один календарний рік із дати його укладання, але не раніше повного виконання зобов`язань сторонами. Сторони можуть продовжити строк дії даного договору на обумовлений сторонами термін за тими ж умовами, підписавши відповідну додаткову угоду до цього договору.

Договір підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень до нього.

У специфікації №1/2201298 від 29.04.2022 до договору сторони погодили найменування товару, його характеристики та кількість, термін поставки та суму.

Відповідно до пункту 2 специфікації покупець здійснює оплату поставленого постачальником товару протягом 30 календарних днів з дати поставки товару, за умови відсутності зауважень покупця до якості та кількості товару, що підтверджено актом прийому-передачі, підписаного сторонами, та надання повного пакета документів згідно з пунктом 3.5 цього договору.

Згідно з залізничними накладними №45561180, №45561198, №45561214, №45561222, №45563043, підписаними видатковою накладною №МР-00000159 від 05.05.2022 на суму 270513грн. та актом прийому-передачі товару від 05.05.2022 позивач поставив відповідачу товар, зазначений у специфікації.

З огляду на положення пункту 2 специфікації, статті 254 Цивільного кодексу України відповідач мав сплатити вартість поставленого товару до 06.06.2022 включно.

Позивачем на адресу відповідача надіслана претензія №0617 від 16.06.2022 з вимогою сплатити суму боргу.

В листі-відповіді №2022.07.06/17-4013 відповідач запропонував погасити суму боргу протягом 12 місяців рівними частинами.

В листі №0706 від 06.07.2022 позивач не погодився із пропозицією відповідача щодо погашення суми протягом 12 місяців рівними частинами.

Крім того, позивачем на адресу відповідача направлялись претензії №0712 від 11.07.2022, №0718 від 18.07.2022 з вимогою сплатити вартість поставленого товару.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 26 055,81 грн - інфляційних втрат, 35351,97 грн - пені, 3 757,54 грн - 3% річних, 3 991,52 грн - витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини сторін виникли за договором №2201293 від 29.04.2022, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

За приписами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 11.04.2019 у справі №904/2164/18).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 270 513,00 грн, що також визнається відповідачем. Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач сплатив суму основного боргу у розмірі 27 051,30 грн. Сума основного боргу у розмірі 243 461,72 грн залишається несплаченою станом на момент вирішення спору.

Жодних зауважень щодо кількості або якості поставленого товару відповідач протягом строку прийняття по кількості та якості товару на адресу позивача не заявлено.

Встановивши відсутність доказів своєчасної оплати відповідачем заборгованості у сумі 243 461,72 грн, місцевий господарський суд визнав вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 243 461,72 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 59 661,09 грн за загальний період з 15.06.2022 по 22.11.2022, апеляційний господарський суд враховує таке.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

За приписами до частини другої ст.193, частини першої 1 ст.216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Підпунктом 10.3.1 пункту 10.3 договору від 29.04.2022 встановлено, що у випадку порушення строків оплати за поставлений товар, зазначених у договорі та специфікації до нього більше ніж 10 календарних днів, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення від суми несплаченого товару, починаючи з 11-ого календарного дня такого прострочення, крім випадків, коли постачальник: - порушив строки надання документів, зазначених у п. 3.5 цього договору, та несе відповідальність, передбачену п. 10.4 договору; - у випадках, передбачених пунктом 9.2 даного договору. Строк нарахування пені - згідно з чинним законодавством України.

Встановивши факт порушення відповідачем зобов`язання за спірним договором, здійснивши перерахунок пені, приймаючи до уваги строк виконання зобов`язання до 06.06.2022 та положення п.п.10.3.1 пункту 10.3 договору господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 17.06.2022 по 22.11.2022 у розмірі 58 919, 95 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів враховує таке.

Позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 3 779,77 грн за період з 05.06.2022 по 22.11.2022 та інфляційні втрати у розмірі 26 055,81 грн за період червень-листопад 2022 року.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем невірно визначено початок періоду нарахування 3% річних. Таким чином, обґрунтованим є розмір 3% річних - 3 757,54 грн за період з 07.06.2022 по 22.11.2022.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат, апеляційний господарський суд вважає, що наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, є арифметично правильним та нарахованим відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 26 055,81 грн за період червень-листопад 2022 року.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника на наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов`язань через настання форс-мажорних обставин, пов`язаних із проведенням воєнних (бойових) дій на території Нікопольської територіальної громади.

Так, статтею 218 Господарського кодексу України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів (стаття 617 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.8.1 договору сторони не несуть відповідальності за повне або часткове невиконання будь-яких зі своїх обов`язків за цим договором, якщо таке невиконання стало наслідком настання таких обставин непереборної сили, як повінь, пожежа, землетрус та інші стихійні лиха, ембарго, війна або військові дії, рішення органів влади, а також будь-яких інших обставин, що знаходяться поза контролем сторін.

Настання форс-мажорних обставин та їх тривалість підтверджується сертифікатом ТПП України (п.8.3 договору).

Сторона зобов`язана негайно, не пізніше 3 календарних днів із моменту настання форс-мажорних обставин, у письмовій формі повідомити іншу сторону про їх настання, передбачуваний термін їх дії та про їх припинення (п.8.4 договору).

Згідно з п.8.5 договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону, що оголосила про форс-мажорні обставини, права посилатися на зазначені обставини як на підставі, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором.

Якщо форс-мажорні обставини будуть тривати більше 3 календарних місяців, то кожна зі сторін має право розірвати даний договір за погодженням з іншою стороною. У цьому випадку жодна із сторін не має права вимагати від іншої сторони відшкодування збитків (п.8.6 договору).

З урахуванням наведеного на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Відповідно до частини другої статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Колегія суддів враховує, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановлений) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На даний час строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений.

Апеляційний господарський суд звертає увагу, саме по собі введення воєнного стану, без доведення учасником справи причинно-наслідкового зв`язку між його введенням та неможливістю своєчасного виконання зобов`язання за договором, не свідчить про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

За приписами ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд апеляційної інстанції враховує, що спірний договір укладено 29.04.2022, тобто після введення воєнного стану. У договорі сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строки поставки. Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені договором строки оплати товару.

Будучи обізнаним під час укладення спірного договору про введення воєнного стану в України, відповідач повинен був розуміти про можливість настання обставин, які зашкодять виконанню зобов`язань за договором, а тому не може посилатися на вказані обставини як форс-мажорні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що посилання відповідача на проведення воєнних (бойових) дій на території Нікопольської територіальної громади, за відсутності в матеріалах даної справи поданих у встановленому процесуальним законом порядку доказів на підтвердження неможливості виконати конкретне зобов`язання в строк та належним чином, не може вважатись безумовним підтвердженням форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Крім того, у випадку неможливості відповідачем здійснювати підприємницьку діяльність через проведення воєнних (бойових) дій, останній не був позбавлений можливості, узгодивши відповідну дію з позивачем, змінити умови договору щодо порядку та строків оплати, тощо.

З огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, майновий стан сторін, відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення пені на 40%.

Щодо наявності або відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн, колегія суддів враховує таке.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу та компенсації витрат адвоката позивачем були надані до суду копії: договору про надання професійної правової (правничої) допомоги №б/н від 15.09.2022; детального опису виконаних робіт (наданої правової допомоги) від 25.09.2022; акту про надання правової допомоги від 25.09.2022; свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серія ЗП №001881 від 05.11.2018; ордеру серія АР №1099399 від 15.09.2022; видаткового касового ордеру від 26.09.2022 на суму 4000 грн.

15.09.2022 між адвокатом Садовою А.В. (далі - адвокат) та товариством з обмеженою відповідальністю Надра Приазов`я (далі клієнт) укладено договір про надання професійної правової (правничої) допомоги №б/н від 15.09.2022

Відповідно до п.1.1 договору від 15.09.2022 на умовах і в порядку, що визначені цим договором, адвокат зобов`язується надавати професійну правову (правничу) допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надану професійну правову (правничу) допомогу та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Професійна правова (правнича) допомога - далі за текстом правова допомога.

Предметом цього договору є надання правової допомоги клієнту у Господарському суді Дніпропетровської області під час стягнення заборгованості, яка виникла за договором поставки №2201293 від 29.04.2022 (п.1.2. договору).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Сторони погодили, що розмір гонорару визначено з врахуванням складності справи, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу необхідного для виконання доручення.

Пунктом 4.2. договору визначено, що погоджений адвокатом з клієнтом розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Не погодження клієнтом розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Відповідно до п.4.3. договору порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо визначаються в цьому договорі.

Умовами п. 4.4.1. договору сторони погодили фіксований розмір гонорару. За надану правову допомогу, а саме: підготовку і складання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області щодо стягнення заборгованості, яка виникла за договором поставки №2201293 від 29.04.2022, клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі 4000 грн.

Право адвоката на отримання гонорару не залежить від результату виконання доручення (п.4.6 договору).

За умовами п. 4.7. договору від 15.09.2022 розмір гонорару зазначається адвокатом в акті (ах) про надання правової допомоги, які оформлюються адвокатом в міру необхідності та вручаються безпосередньо уповноваженій особі клієнта або направляються засобами поштового чи комунікаційного зв`язку.

Договір є укладеним та набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін. Строк дії договору становить 1 (один) рік. Сторони погодили, що в разі набрання законної сили судовим-рішенням (рішенням, ухвалою), яким вирішено справу (спір) по суті, до закінчення строку дії договору строк його дії закінчується в день набрання таким судовим рішенням законної сили. Сторони цього договору погодили та встановили, що із закінченням строку дії договору усі зобов`язання адвоката за договором вважаються виконаними належним чином та припиняються (п.10.1.-10.2. договору від 15.09.2022).

Договір від 15.09.2022 підписаний сторонами без заперечень та зауважень до нього.

Між адвокатом та клієнтом підписаний акт про надання правової допомоги від 25.09.2022 на суму 4000 грн, в якому зазначено, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу допомогу: підготовлено та складено позовну заяву до Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення заборгованості з акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів", що виникла за договором поставки №2201293 від 29.04.2022.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд правомірно зазначив про покладення на відповідача витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 3991грн 52 коп.

В решті рішення господарського суду не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції у наведеній частині не переглядається.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2022 у справі №904/3310/22 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 16.03.2023

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді А.Є.Чередко

В.Ф.Мороз