ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"02" лютого 2023 р. м. Київ Справа № 911/1115/22
Господарський суд Київської області
Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Сорока П.М., розглянув матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гаван" Плюс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз"
про стягнення завдатку за договором купівлі-продажу
за участі представників сторін:
позивача: Уланівський С.Є., посвідчення №518 від 07.12.2011, ордер серії ВТ №1020510 від 01.07.2022;
відповідача: Єремов М.С., посвідчення №1630 від 21.05.2019, ордер серії ВК №1038139 від 05.09.2022,
Обставини справи:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №975/22 від 15.07.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гаван" Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" про стягнення коштів за договором купівлі-продажу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем розірвано договір купівлі-продажу від 18.11.2021 № VL.11.21-59, а відповідач не повернув завдаток, що перерахований йому позивачем за цим договором.
У судовому засіданні 10.01.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення, яким позов (вх. №975/22 від 15.07.2022) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гаван" Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" про стягнення коштів за договором купівлі-продажу задоволено повністю.
Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (вх. №957/23 від 18.01.2023).
Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (вх. №2059/23 від 02.02.2023).
За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд
1. Правовідносини сторін
Рішенням Господарського суду Київської області від 10.01.2023 у справі №911/1115/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гаван" Плюс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" про стягнення коштів за договором купівлі-продажу задоволено повністю.

Позивач 18.01.2023 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

02.02.2023 від відповідача надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

2. Аргументи позивача

Позивачем заявлене покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 380000,00 гривень. На підтвердження понесення цих судових витрат позивачем долучені:

- копія договору від 01.07.2022 №б/н про надання професійної правничої (правової) допомоги між позивачем та адвокатським об`єднанням «Клименко і партнери»;

- копії акту здачі-приймання наданих послуг № АО-00001 від 12.01.2023.

Позивач у своїй заяві, окрім іншого, на виконання вимог частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, надав детальний опис робіт із зазначенням витрачених на роботу годин.

Також позивач відзначив, що сума у 380000,00 грн. зафіксована у договорі у сталому вигляді у формі «гонорару успіху».

3. Аргументи відповідача

Відповідач звертає увагу суду на Закон України «Про забезпечення i прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», яким визначено, що тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною 1 статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Згідно із частиною 2 статті 13 цього Закону здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходженням (місцем проживання) яких є тимчасово окупована територія, дозволяється виключно після зміни їхньої податкової адреси на іншу територію України. Правочин, стороною якого є суб`єкт господарювання, місцезнаходженням (місцем проживання) якого є тимчасово окупована територія, є нікчемним.

Також позивач зазначає, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», який набрав чинності 27.12.2022, затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що додається (далі - Перелік). У розділі ІІ Переліку під назвою «Тимчасово окуповані Російською Федерацією території України» вказано, що Каховська міська територіальна громада (UA0017055) та Новокаховська міська територіальна громада за винятком смт Козацьке та с. Веселе (UA0032937) знаходяться в тимчасовій окупації з 24.02.2022. Дата завершення тимчасової окупації не зазначена, оскільки, як відомо, вказані території є тимчасово окупованими і до сьогоднішнього дня.

Оскільки місцем реєстрації позивача є м. Нова Каховка, відповідач вважає, що враховуючи вищевикладене, правочин (договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.07.2022), який укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Клименко і партнери», є нікчемним, а, отже, не несе будь-яких правових наслідків.

Так само, на думку відповідача, є нікчемним й акт здачі-приймання наданих послуг №АО-00001 від 12.01.2023, який також був складений після початку тимчасової окупації території, на якій знаходиться адреса місцезнаходження позивача.

Також, відповідач наголошує, що в пункті 4.1. договору від 01.07.2022 про надання професійної правничої (правової) допомоги визначається зобов`язання по сплаті «гонорару успіху» у строк не пізніше 5 робочих днів з моменту надходження коштів в результаті виконання відповідачем рішення суду. Відповідач зазначає, що оплата за договором має відбутись лише після набрання чинності судовим рішенням та факту надходження на рахунок позивача грошових коштів. Отже, на думку відповідача, позивач заявляє до стягнення надмірно велику суму коштів не за надані послуги, а за настання певної умови, яка не наступила.

Відповідач зазначає, що позивачем у позовній заяві не наведено попередній розрахунок судових витрат, які він поніс чи планує понести у зв`язку із розглядом справи.

Окрім того, відповідач вважає, що розмір суми до відшкодування за надану правничу допомогу є неспівмірним з обсягом наданих послуг, необгрунтованим та занадто великим.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності, суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Відповідно до частин 1, 2 статті 221, статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного учасниками справи та висновки суду за результатами розгляду заяв

5.1. Щодо нікчемності договору від 01.07.2022 про надання професійної правничої (правової) допомоги між позивачем та адвокатським об`єднанням «Клименко і партнери».

У пункті 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення i прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у редакції, чинній на момент укладення договору від 01.07.2022 про надання професійної правничої (правової) допомоги, зазначено таке: «Для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 3) інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України;».

Таким чином, для застосування норм Закону України «Про забезпечення i прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» до договору від 01.07.2022 про надання професійної правничої (правової) допомоги, м. Нова Каховка мало бути віднесено до окупованих територій саме рішенням Ради національної безпеки і оборони України. Відповідного рішення не було, а тому договір від 01.07.2022 про надання професійної правничої (правової) допомоги не може вважатись нікчемним відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про забезпечення i прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

5.2. Щодо аргументів відповідача про зобов`язання з оплати за договором від 01.07.2022 про надання професійної правничої (правової) допомоги у разі настання певної умови, а саме: фактичного надходження коштів в результаті виконання відповідачем рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №686/28627/18 зазначено таке: «Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики). Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. З огляду на викладене, Верховний Суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.».

Також у даній постанові зазначено: «Також Верховний Суд враховує практику та рекомендації Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18) (офіційний сайт ЄСПЛ, за посиланням: https://www.echr.coe.int/Documents/PD_satisfaction_claims_eng.pdf). Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.».

Суд врахував вищезазначену позицію Верховного Суду та Європейського суду з прав людини та дійшов висновку, що позивач надав достатні докази на підтвердження наявності зобов`язання позивача з оплати послуг за правничу допомогу, при цьому, факт відсутності оплати чи наявності певних умов для її здійснення не має значення для розгляду питання про відшкодування правничої допомоги у межах даної справи, а є правовідносинами між адвокатським об`єднанням та клієнтом.

5.3. Щодо відсутності у позовній заяві попереднього розрахунку судових витрат, які він поніс чи планує понести у зв`язку із розглядом справи.

Суд зазначає, що у позовній заяві зазначено таке: «Попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач понесе у зв`язку з розглядом справи у суді, буде уточнений у судовому засіданні.». Також, слід відзначити, що 13.09.2022 позивачем разом із заявою про зменшення розміру позовних вимог надано суду заяву щодо орієнтовного розрахунку судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи у суді.

Таким чином, суд вважає, що позивач не порушив вимог частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України.

5.4. Щодо неспівмірності розміру відшкодування суми витрат за надану правничу допомогу з обсягом наданих послуг та його необгрунтованості.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відображеною в пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34 - 36 рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема,подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Також, частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) Європейський суд з прав людини вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати занадані послуги, що співставна з «гонораром успіху». Європейський суд з прав людини вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Отже, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Суд зазначає, що згідно з наданим у заяві позивача детальним описом робіт, на послуги відповідно акту здачі-приймання наданих послуг №АО-00001 від 12.01.2023 адвокатом витрачено 22 години.

Також, слід зазначити, що не зважаючи на певні особливості, предметом розгляду даної справи є договір поставки та спірні питання щодо його виконання. Даний вид спорів є досить росповсюдженим, а судова практика значною. Таким чином, суд не відносить дану справу до складних та таких, що потребують особливої підготовки.

Враховуючи рівень складності справи, витрачений адвокатом позивача час та заперечення відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50% від заявленої суми, а саме: 190000,00 грн.

6. Результати розгляду заяви

6.1. Згідно з статтею 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування; питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У справі "Руїс Торіха проти Іспанії", Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Водночас, необхідно враховувати, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18).

6.2. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Керуючись статями 123, 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Заяву (вх. №957/23 від 18.01.2023) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гаван" Плюс" про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсоюз" (08623, Київська область, Васильківський район, селище міського типу Калинівка, вулиця Залізнична, будинок 49, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Гаван" Плюс" (74900, Херсонська область, Каховський район, місто Нова Каховка, вулиця Першотравнева, будинок 17, ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 190000,00 грн. (сто дев`яносто тисяч гривень).

3. В іншій частині заяви відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено 21.03.2023.

Суддя С.О. Саванчук