ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
20 березня 2023 року Справа № 903/753/22
Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Грачука В.С., розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Дунайчука Олега Степановича
про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу
по справі № 903/753/22
за позовом Фізичної особи-підприємця Дунайчука Олега Степановича, м. Ковель
до Товариства з додатковою відповідальністю Ковельагроспецпостач, с. Вербка, Ковельського району, Волинської області
про встановлення сервітуту земельної ділянки
за участю представників:
від позивача: Дунайчук О.С. підприємець,
від відповідача: Сидорук А.А. заступник директора,
рішенням Господарського суду Волинської області від 03.03.2023 задоволено позов Фізичної особи-підприємця Дунайчука Олега Степановича про встановлення сервітуту земельної ділянки.

09.03.2023 від позивача - Фізичної особи-підприємця Дунайчука Олега Степановича надійшла заява б/н від 07.03.2023, в якій позивач просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Ковельагроспецпостач на користь Фізичної особи-підприємця Дунайчука О.С. витрати за надання правничої допомоги у розмірі 19000 грн.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

З огляду на викладене, заяву б/н від 07.03.2023 Фізичної особи-підприємця Дунайчука Олега Степановича про ухвалення додаткового рішення ухвалою від 10.03.2023 прийнято до розгляду та призначено в судове засідання на 20.03.2023.

20.03.2023 Товариство з додатковою відповідальністю Ковельагроспецпостач подало до суду заперечення проти заяви №45 від 17.03.2023.

В судовому засіданні підприємець Дунайчук О.С. заяву підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача просив залишити заяву без розгляду та відмовити у задоволенні заяви з підстав, наведених у письмових запереченнях №45 від 17.03.2023.

Заява Фізичної особи-підприємця Дунайчука Олега Степановича про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення частково.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно із ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунок таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Така правова позиція викладена у додаткових постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 та від 11.12.2018 у справі №910/2170/18.

Позивач додав до матеріалів справи:

- копію договору про надання правової допомоги від 21.09.2022, укладений між позивачем та адвокатом Гарбарчук Н.М.;

- копію ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АС №1045126 від 21.09.2022;

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №614 від 15.02.2012,

- акт приймання-передачі виконаних послуг у сфері права №12 від 26.09.2022 на суму 5000 грн. (підготовка позовної заяви), рахунок №12 від 26.09.2022 на суму 5000 грн.;

- акт приймання-передачі виконаних послуг у сфері права № 19 від 23.12.2022 на загальну суму 5000 грн. (вивчення відзиву на позовну з доданими до нього документами 3000 грн., підготовка відповіді на відзив 2000 грн.), рахунок №19 від 23.12.2022 на суму 5000 грн.;

- акт приймання-передачі виконаних послуг у сфері права №02 від 03.03.2023 на суму 9000 грн. (участь у судових засіданнях 02.11.2022, 16.11.2022,31.01.2023, 22.02.2023, 01.03.2023, 03.03.2023), рахунок №02 від 03.03.2023 на суму 9000 грн.;

- квитанції до платіжних інструкцій про перерахування позивачем адвокату Гарбарчук Н.М. 19000 грн.

Пунктом 3.1. договору №23 від 21.09.2022 узгоджено, що обсяг і вартість наданої правової допомоги за цим договором визначається у відповідних актах приймання передачі послуг та рахунках, які є невід`ємним додатком до цього договору і свідчать про виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно із ч. 4, 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц).

Для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено ст. 126 ГПК України та ст. 30 Закону. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Надані докази в їх сукупності підтверджують реальне надання позивачу послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №903/753/22.

Перелік наданих послуг адвокатом Гарбарчук Н.М. наведений в актах приймання-передачі виконаних послуг у сфері права, оглядом матеріалів справи встановлено, що адвокат Гарбарчук Н.М. як представник позивача приймала участь у судових засіданнях 02.11.2022, 16.11.2022,31.01.2023, 22.02.2023, 01.03.2023, 03.03.2023.

Частиною 5 ст.126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання заявником вимог частини 4 вказаної статті щодо співмірності розміру заявлених до відшкодування витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт, суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката лише за клопотанням сторони.

Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказана правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19.

20.03.2023 Товариство з додатковою відповідальністю Ковельагроспецпостач подало до суду заперечення проти заяви №45 від 17.03.2023. Представник відповідача у судовому засіданні просив залишити заяву без розгляду та відмовити у задоволенні заяви з підстав, наведених у письмових запереченнях №45 від 17.03.2023.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1)має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертої статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Відповідач у запереченнях №45 від 17.03.2023 посилається на те, що сума судових витрат у розмірі 19000 грн., заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку позовної заяви, яка без урахування сплаченої суми судового збору, становить 5038 грн., виходячи з розрахунку: 10000 грн. 4962 грн. = 5038 грн.; 19000 грн. 5038 грн. = 13962 грн. сума істотного перевищення. Відповідач вважає, що відповідно до ч.6 ст.129 ГПК України такі обставини є підставою для відмови у відшкодуванні судових витрат в частині перевищення, яке становить суму 13962 грн.

Проаналізувавши обставини, наведені у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, докази, які приєднані до заяви, врахувавши, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути не лише доведений, а документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат, суд вважає за можливе не присуджувати на користь позивача заявлену ним суму у повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 129 ГПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

У позовній заяві представник позивача адвокат Гарбарчук Н.М. зазначила, що орієнтовний розмір судових витрат складається з судового збору та витрат на правничу допомогу і очікувано становить 10000 грн.; остаточна сума судових витрат буде визначена на час закінчення судового розгляду, про що буде подано відповідну заяву з належними документами, що підтверджуватимуть витрати.

Враховуючи те, що позивач поніс витрати на сплату судового збору у розмірі 4962 грн., то із змісту позовної заяви випливає, що позивач очікував понести витрати на правничу допомогу у розмірі 5038 грн., виходячи з розрахунку: 10000 грн. 4962 грн.

У заяві від 07.03.2023 позивач просить стягнути з відповідача 19000 грн. витрат на правову допомогу.

Таким чином, матеріали справи свідчать про перевищення позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу (19 000 грн.) у порівнянні з очікуваним її розміром (5038 грн.), що, на думку суду, є істотним перевищенням в розумінні частини шостої статті 129 ГПК України.

Відповідно до частини шостої статті 129 ГПК України позивач повинен був навести суду належне обґрунтування та довести те, що він станом на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу не міг передбачити розмір витрат на надання правових послуг, які зазначені в актах №12 від 26.09.2022, №19 від 23.12.2022, №02 від 03.03.2023.

Проте, матеріали справи свідчать, що заява позивача від 07.03.2023 не містить будь-яких пояснень та обґрунтувань щодо такого перевищення.

Отже, позивачем не доведено суду обставин того, що йому про таке перевищення не було відомо під час заявлення попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат та він не міг передбачити вказаних обставин.

Судом враховано, що подаючи позовну заяву до Господарського суду Волинської області, представник позивача, зважаючи на предмет спору та поведінку позивача на досудовій стадії, повинен був передбачати необхідність підготовки до суду відповіді на відзив, участь у підготовчих судових засіданнях та у судових засіданнях з розгляду справи по суті, а відтак і визначати з врахуванням цих обставин попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

Крім цього, жодною ухвалою явка представників сторін у судове засідання не визнавалась обов`язковою.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів щодо обґрунтованості перевищення суми, визначеної у попередньому розрахунку суми судових витрат, у суду немає правових підстав для стягнення суми, яка значно перевищує розмір, заявлений позивачем на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку, у зв`язку з чим підставними та підлягають до стягнення з відповідача заявлені позивачем у попередньому розрахунку витрати на правову допомогу у розмірі 5038 грн., виходячи з розрахунку: 10000 грн. 4962 грн.

При вирішенні судом питання перевищення позивачем суми, визначеної у попередньому розрахунку суми судових витрат, врахована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду №905/257/19 від 12.05.2021.

З огляду на викладене, витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 5038 грн. є документально підтверджені, обґрунтовані, у зв`язку із задоволенням позову їх слід покласти на відповідача, а вимога про стягнення з відповідача 13962 грн. (19000 грн. 5038 грн.) витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні 03.03.2023 представник позивача до закінчення судових дебатів заявила про те, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу на підставі ч. 8 ст. 129 ГПК України будуть подані впродовж 5- ти днів після ухвалення судом рішення.

Заяву надіслано до суду 07.03.2023, тобто у строк, встановлений ч. 8 ст. 129 ГПК України, а тому відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача та залишення заяви без розгляду.

На підтвердження наданих правових послуг позивач надав акти приймання-передачі виконаних послуг у сфері права №12 від 26.09.2022, № 19 від 23.12.2022, №02 від 03.03.2023 та рахунки на оплату, у яких наведено перелік наданих адвокатом послуг, їх вартість, що дозволяє суду оцінити обсяг і вартість послуг адвоката і які свідчать про те, що вартість послуг визначалась за фактично виконану адвокатом певну роботу: підготовку позовної заяви до суду; вивчення відзиву і підготовку відповіді на відзив, участь у судових засіданнях.

Акти приймання передачі послуг та рахунки за змістом п.3.1. договору про надання правової допомоги №23 від 21.09.2022 є невід`ємним додатком до цього договору і свідчать про виконання сторонами своїх зобов`язань.

Договором про надання правової допомоги №23 від 21.09.2022 не було передбачено сплати адвокату гонорару за надання правових послуг. У п.3.1. договору про надання правової допомоги №23 від 21.09.2022 сторони на власний розсуд, користуючись правом свободи договору, узгодили, що обсяг і вартість наданої правової допомоги за договором буде визначатись у відповідних актах приймання передачі послуг та рахунках.

За таких обставин, доводи відповідача про відсутність у договорі про надання правової допомоги №23 від 21.09.2022 розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Керуючись ч. 8 ст. 129, ст.ст. 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Дунайчука Олега Степановича про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу по справі № 903/753/22 задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Ковельагроспецпостач (45000, Волинська область, Ковельський район, с. Вербка, вул. Ватутіна, 20, ) на користь Фізичної особи-підприємця Дунайчука Олега Степановича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 5038 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти заяви відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст додаткового рішення підписано 22.03.2023.

Суддя І. О. Якушева