ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023 року м. Дніпро Справа № 904/650/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Орєшкіної Е.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Манець О.В.

представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. (суддя Бондарєв Е.М., м. Дніпро) по справі

за позовом: Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", м. Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-Груп", м. Кривий Ріг

до відповідача-2: ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг

про стягнення 62 704,71 грн. заборгованості з відшкодування частини вартості предметну лізингу за фактичний строк користування, 30 028,80 грн. прострочену винагороду за користування предметом лізингу за фактичний строк користування

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-Груп" та ОСОБА_1 , про стягнення солідарно з заборгованості на загальну суму 92 733,51 грн., з яких: 62 704,71 грн. - заборгованість з відшкодування частини вартості предметну лізингу за фактичний строк користування; 30 028,80 грн. - прострочена винагорода за користування предметом лізингу за фактичний строк користування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов договору фінансового лізингу №KRKRFLOWWESBG/1 від 28.02.2019р. щодо своєчасного та повного відшкодування вартості лізингового майна та винагороди за користування цим майном. Між позивачем та відповідачем-2 укладено 28.02.2019р. договір поруки №PORKRKRFLOWWESBG/1, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з договору.

Одночасно з позовною заявою до Господарського суду Дніпропетровської області Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд накласти арешт на транспортні засоби та нерухоме майно, яке належить відповідачу-2 - ОСОБА_1 .

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. відмовлено Акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. Одночасно, в апеляційній скарзі заявлено клопотання про розгляд справи за участі представника позивача.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, оскаржувана ухвала прийнята без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі.

Скаржник звертає увагу суду на те, що Відповідач -1 на протязі тривалого часу, а саме починаючи з жовтня 2022 р. не виконує взяті на себе зобов`язання - не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому у банку є припущення та підстави вважати, що Відповідачем-1 будуть вчинені дії стосовно відчуження майна.

Скаржник вважає, що після накладення арешту на майно відповідача-1 та відповідача-2, останні ніяким чином не будуть обмежені у вільному та безперешкодному володінні та користуванні зазначеним майном, що унеможливлює нанесення будь-яких збитків відповідачам, але вони не зможуть розпорядитися даним майном та його відчужити, а відповідно Банк зможе виконати рішення.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідачі -1,2 не скористались своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 13.02.2023р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді Орєшкіна Е.В., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.02.2023р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 904/650/23. Розгляд питання про залишення апеляційної скарги без руху, про повернення апеляційної скарги, відмову у відкритті апеляційного провадження або про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. по справі № 904/650/23 відкладено до надходження матеріалів оскарження до суду апеляційної інстанції.

17.02.2023р. матеріали справи № 904/650/23 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2023р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 23.03.2023р..

Розпорядженням керівника апарату суду від 23.03.2023р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чус О.В., відповідно до п. 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами, призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Орєшкіної Е.В., Дарміна М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2023р., колегією суддів у складі: судді-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Орєшкіної Е.В., Дарміна М.О. апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. у справі №904/650/23 прийнято до свого провадження.

Сторони не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Від представника Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 23.03.2023р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-Груп" та ОСОБА_1 , про стягнення солідарно з заборгованості на загальну суму 92 733,51 грн., з яких: 62 704,71 грн. - заборгованість з відшкодування частини вартості предметну лізингу за фактичний строк користування; 30 028,80 грн. - прострочена винагорода за користування предметом лізингу за фактичний строк користування.

Одночасно з позовною заявою до Господарського суду Дніпропетровської області Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд накласти арешт на транспортні засоби та нерухоме майно, яке належить відповідачу-2 - ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. відмовлено Акціонерному товариству комерційному банку "Приватбанк" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. Тобто предметом розгляду є питання наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-Груп" та ОСОБА_1 , про стягнення солідарно з заборгованості на загальну суму 92 733,51 грн., з яких: 62 704,71 грн. - заборгованість з відшкодування частини вартості предметну лізингу за фактичний строк користування; 30 028,80 грн. - прострочена винагорода за користування предметом лізингу за фактичний строк користування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 умов договору фінансового лізингу №KRKRFLOWWESBG/1 від 28.02.2019р. щодо своєчасного та повного відшкодування вартості лізингового майна та винагороди за користування цим майном. Між позивачем та відповідачем-2 укладено 28.02.2019р. договір поруки №PORKRKRFLOWWESBG/1, предметом якого є надання поруки відповідачем-2 за виконання зобов`язань відповідача-1, які випливають з договору.

Одночасно з позовною заявою до Господарського суду Дніпропетровської області Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало заяву про забезпечення позову, у якій заявник просить суд накласти арешт на транспортні засоби та нерухоме майно, яке належить відповідачу-2 - ОСОБА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відчуження транспортних засобів та нерухомого майна на користь третіх осіб до моменту викриття виконавчого провадження може унеможливити виконання рішення суду у цій справі. Враховуючи ухилення відповідача-2 від свого обов`язку щодо задоволення вимог кредитора, існує реальний ризик ускладнення виконання рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк".

В основу оскаржуваного судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" покладено висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем не наведено обставин які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову. Місцевий господарський суд зазначив на тому, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.8 ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

При цьому діюче законодавство передбачає щонайменше один перегляд судового рішення щодо забезпечення позову окремо від рішення суду по суті спору (п.п. 3, 4 ч.1 ст. 255 ГПК України).

Подібна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.08.2019р. у справі № 910/16586/18, відступати від якої колегія суддів правових підстав не вбачає.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Згідно зі ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову (ч.1). Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2).

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Згідно з п.1 ч.1 ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Із встановлених апеляційним судом обставин, які були покладені в основу оскаржуваної ухвали, вбачається, що позивач в обґрунтування заяви посилався на те, що Відповідач-1 не здійснює щомісячних погашень кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, а тому у банку є припущення та підстави вважати, що Відповідачем-2 будуть вчинені дії стосовно відчуження транспортних засобів та нерухомого майна на користь третіх осіб до моменту викриття виконавчого провадження, що може унеможливити виконання рішення суду у цій справі, враховуючи ухилення відповідача-1 від свого обов`язку щодо задоволення вимог кредитора.

Згідно з ч.1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що посилання позивача про ухилення відповідача-1 від положень укладеного між сторонами договору, не виконанням останнім взятих на себе зобов`язань та ухилення (за твердженням позивача) відповідача-1 від сплати коштів не є достовірно установленими фактами, вони потребують дослідження, перевірки та оцінки під час розгляду справи, а не заяви про забезпечення позову, адже є безпосереднім предметом позову.

Крім того колегія суддів зазначає, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на трансортні засоби та майно має наслідком позбавлення особи права на вільне розпорядження власними транспортними засобами/майном, у зв`язку з чим для його застосування мають існувати реальні підтверджені відповідними доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що що фактично, заява не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких можна було б дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений позивачем спосіб на стадії розгляду справи.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом правомірно було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявником належними і допустимими доказами в розумінні приписів ст. ст. 76, 77 ГПК України не було доведено обставин, з якими закон пов`язує застосування заходів забезпечення позову. Відтак, аргументи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків Господарського суду Дніпропетровської області.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх правових підстав для скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. у справі № 904/650/23 про відмову у задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", про забезпечення позову у даній справі.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2023р. у справі № 904/650/23 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.03.2023 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя М.О. Дармін