ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення заяви без розгляду в

провадженні у справі про неплатоспроможність

23.03.2023м. ДніпроСправа № 904/4172/22

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Владимиренко І.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність

Без участі (виклику) представників сторін

ВСТАНОВИВ:

14.11.2022 до господарського суду Дніпропетровської області звернулась фізична особа ОСОБА_1 (Заявник) із заявою, в якій просить прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі про її неплатоспроможність в порядку передбаченому положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.

Ухвалою господарського суду від 17.11.22р. відмовлено фізичній особі ОСОБА_1 у прийнятті заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.02.23р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 у справі № 904/4172/22 задоволено. Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2022 у справі №904/4172/22 скасовано. Справу № 904/4172/22 направлено до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2023 вказану вище справу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність передано на розгляд судді Владимиренко І.В.

Ухвалою господарського суду від 14.03.23р. заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність - залишено без руху. Встановлено строк на усунення недоліків 5 (п`яти) днів з дня вручення ухвали про залишення заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність без руху. Запропоновано заявнику усунути недоліки заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність у встановлений строк, надавши суду: відомостей про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках. Вказані відомості підтверджуються довідкою податкового органу; декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2019, 2020 та 2021 роки, складених у відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства та наказу Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 22627/5; письмові пояснення щодо наявності або відсутності у позивача доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви у відповідності до пункту 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (пункт 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України); письмові пояснення в підтвердження заявника щодо неподання іншого позову (позовів) до цього самого боржника з тим самим предметом та з тих самих підстав у відповідності до пункту 10 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України; доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у розмірі 35 100,00грн.; копії кредитних договорів, додаткових угод та договорів застави, укладених між боржником та його кредиторами, а також докази, які підтверджують розмір заборгованості та строк виконання зобов`язання, з окремим визначенням розміру основного боргу, пені та штрафу перед кожним кредитором. Роз`яснено ОСОБА_1 , що у випадку невиконання заявником вимог суду про усунення недоліків заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із заявою.

20.03.2023 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якій заявник зазначила наступне:

Щодо надання суду відомостей про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках, заявниця зазначила, що у рішенні суду вказується, що судом встановлено, що всупереч вимогам зазначеної норми, боржником не додано до заяви відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках. Вказані відомості підтверджуються довідкою податкового органу.

Натомість заявник, не погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне, звернення до Державної податкової служби за отриманням відомостей щодо рахунків боржника не є доцільним, оскільки податковий орган не має жодного відношення до рахунків фізичної особи, оскільки така звітність не подається до податкового органу та, відповідно, не зберігається в ньому. Чинне законодавство передбачає, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками податковим органам лише у двох випадках: на його письмову вимогу щодо наявності банківських рахунків; у випадках та в обсязі, визначених угодою (РАТСА) (йде мова про американський підзвітний рахунок - тобто рахунок в українському банку, який належить американським особам чи неамериканському суб`єкту господарювання, який контролюється американськими особами) та іншими міжнародними договорами.

Також ОСОБА_1 надала суду скріншот роз`яснення Національного банку України щодо отримання відомостей про рахунки фізичних осіб. Зокрема у даному роз`ясненні прямо вказано: "Щоб громадянам отримати інформацію про відкриті рахунки у банках та інших фінансових установах, а також про їхній стан, варто звертатися безпосередньо до самих установ, з якими вони мають укладені договори".

Відтак ОСОБА_1 вважає, що не існує іншого механізму отримання фізичною особою відомостей про свої відкриті рахунки, окрім, як звернутися до відповідних банківських установ, де вона має відкриті рахунки.

ОСОБА_1 надано суду вичерпний перелік наявних у мене відкритих рахунків станом на день подачі заяви про усунення недоліків та відповідно докази, що підтверджують наявність таких рахунків та сум коштів на них: АТ "ОТП БАНК", рахунок №: НОМЕР_2 ; залишок на рахунку 34 079,66 грн.; АТ "А-БАНК", рахунок №: НОМЕР_3 ; залишок на рахунку: 0,00 грн., рахунок №: НОМЕР_4 ; залишок на рахунку: 1 395,88 грн.; АТ "ПУМБ", рахунок №: НОМЕР_5 ; залишок на рахунку: -4 550,82 грн.; АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО",рахунок №: НОМЕР_6 ; залишок на рахунку: 56,63 грн., рахунок №: НОМЕР_7 ; залишок на рахунку: 18,01 грн.; АТ КБ "ПРИВАТБАНК", рахунок №: НОМЕР_8 ; залишок на рахунку: 40,10 грн., рахунок №: НОМЕР_9 ; залишок на рахунку 5 484,20 грн., інших рахунків як зазначила заявниця не має.

Щодо надання суду декларацій про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2019, 2020 та 2021 роки, складених у відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства та наказу Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 22627/5, ОСОБА_1 зазначила, що нормами КУзПБ встановлено перелік документів та відомостей, необхідних до подання заявником при зверненні до суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Зокрема п. 11 ч. 3 ст. 116 КУзПБ визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додається декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 КУзПБ декларація про майновий стан подається боржником за три роки (за кожен рік окремо), що передували поданню до суду заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність. Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати.

Інститут надання фізичною особою декларації про майновий стан боржника за останні три роки разом із заявою про визнання її неплатоспроможною обумовлений, передусім, необхідністю визначення обсягів майнових активів боржника з метою ефективного здійснення процедури погашення боргів такої особи, зокрема шляхом їх реструктуризації та подальшого задоволення грошових вимог кредиторів.

Саме тому реалізація обов`язку фізичної особи, яка звернулася до компетентного суду за визнанням факту її неплатоспроможності, у тому числі, надавати достовірну інформацію про все наявне майно, зумовлена не тільки формальними вимогами законодавця, а й сутнісним змістом процедур у справах про неплатоспроможність фізичної особи.

Отже ОСОБА_1 вважає, що надання декларації про майновий стан є процесуальним обов`язком боржника у провадженнях про неплатоспроможність фізичної особи.

Пунктом 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ передбачено, що суд приймає рішення про закриття провадження у справі за клопотанням зборів кредиторів, сторони у справі або з власної ініціативи, якщо встановить зокрема, що боржником у декларації про майновий стан зазначена неповна та/або недостовірна інформація про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї , якщо боржник упродовж семи днів після отримання звіту керуючого реструктуризацією про результати перевірки такої декларації не надав суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї.

Водночас, певні неточності в декларації про майновий стан не можуть слугувати підставою для відмови у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність або закриття провадження у такій категорії справ, оскільки законодавцем наділено боржника можливістю усунути такі неточності шляхом надання суду виправленої декларації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/3911/19.

Аналіз п. 11 ч. 3 ст. 116, п. 1 ч. 7 ст. 123 КУзПБ свідчить, що законодавець визначив певну послідовність дій учасників у справі про неплатоспроможність фізичної особи, а саме: 1) боржник подає суду декларації; 2) керуючий реструктуризацією перевіряє надані боржником декларації та виявляє наявність у них неповної та/або недостовірної інформації, а у випадку підтвердження такого факту за результатом перевірки повідомляє боржника у формі відповідного звіту; 3) отримавши звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій, боржник упродовж семи днів (з дати отримання звіту) має право подати суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї з урахуванням наданих керуючим реструктуризацією зауважень.

Отже, керуючий реструктуризацією здійснює перевірку декларації боржника, оформлює висновки за результатами проведеної перевірки та, у разі виявлення ним неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, обов`язково її доводить до відома боржнику, у результаті чого в останнього виникає право виправити декларацію у строк встановлений законом.

Типова форма декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність затверджена Наказом Міністерства юстиції України 21 серпня 2019 року № 2627/5.

Згідно з п. 3 Приміток Декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня календарного року, за який подається декларація.

Відповідно до п. 7 Приміток Під членами сім`ї боржника розуміються особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі, якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Водночас, вимоги щодо змісту такої декларації передбачені ч.5 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства. Так, декларація повинна містити інформацію щодо майна, доходів та витрат боржника і членів його сім`ї, що перевищують 30 розмірів мінімальної заробітної плати (абз.1 ч.5 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства).

Згідно абз.2 ч.5 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства, до членів сім`ї боржника належать особи, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, інші особи, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких з боржником не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

З оглядку на викладене ОСОБА_1 вважає, що предметом дослідження, у даному випадку, належить вирішення питання щодо тлумачення положень ч. 5 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства у контексті поширення умови визначення членами сім`ї за характеризуючими ознаками спільного проживання, пов`язаності спільним побутом та наявністю взаємних прав та обов`язків.

У відповідності до ч. 2 та ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім" я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" визначено, що членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Зазначена правова позиція щодо тлумачення правової категорії «члени сім`ї» підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц.

Визначальним у цьому аспекті є визначене у п.6 мотивувальної частини вказаного рішення від 03.06.1999 у справі №5-рп/99 положення щодо застосування поняття "член сім`ї": Конституційний Суд України виходив з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства.

Базове поняття "член сім`ї" норма Сімейного кодексу України встановлює на підставі критеріїв спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків.

При цьому, застосування поняття "член сім`ї" в інших галузях законодавства може розширювати чи звужувати коло осіб, які підпадають під це поняття у залежності від мети правового регулювання тієї чи іншої галузі, правового інституту або окремої правової норми.

Заявниця також зазначила, що з моменту порушення справи про банкрутство стосовно боржника/відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №918/420/16.

Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип узгодженості нормативних приписів права із суміжними інститутами права, що має гарантувати інтеграцію законодавства у сфері неплатоспроможності/банкрутства до національної системи права.

Враховуючи вище викладене у сукупності, судове тлумачення ч. 5 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства, з огляду на мету правового регулювання відносин неплатоспроможності боржників-фізичних осіб, дає підстави для висновку, що до членів сім`ї такого боржника в обов`язковому порядку необхідно віднести інших осіб, які спільно з ним проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.09.2021р. у справі №910/6639/20.

При цьому, метою подання боржником декларацій про майновий стан є саме встановлення дійсного розміру кредиторської заборгованості, що надає можливості об`єктивному встановленню ознак неплатоспроможності боржника та визначення подальшої судової процедури.

Відповідно до п. 9 Приміток до Декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність, форму якої затверджено Наказом Міністерства юстиції України від 21.08.2019 №2627/5 боржник за розділами декларації зазначає всю інформацію про членів сім`ї, яка йому відома та яку він може отримати з офіційних джерел (правовстановлювальні документи, відповідні державні реєстри). Якщо член сім`ї не надав боржнику інформацію і така інформація не може бути отримана ним з офіційних джерел, у відповідному рядку декларації зазначається «Член сім`ї не надав інформацію».

ОСОБА_1 звертає увагу суду, що аналіз пункту 11 частини третьої статті 116, пункту 1 частини сьомої статті 123 КУзПБ свідчить, що законодавець визначив певну послідовність дій учасників у справі про неплатоспроможність фізичної особи, а саме: - боржник подає суду декларації; - керуючий реструктуризацією перевіряє надані боржником декларації та виявляє наявність у них неповної та/або недостовірної інформації, а у випадку підтвердження такого факту за результатом перевірки повідомляє боржника у формі відповідного звіту; - отримавши звіт керуючого реструктуризацією про результати перевірки декларацій, боржник упродовж семи днів (з дати отримання звіту) має право подати суду виправлену декларацію про майновий стан з повною та достовірною інформацією щодо майна, доходів та витрат боржника та членів його сім`ї з урахуванням наданих керуючим реструктуризацією зауважень.

Отже, керуючий реструктуризацією здійснює перевірку декларації боржника, оформлює висновки за результатами проведеної перевірки та, у разі виявлення ним неповної та/або недостовірної інформації про майно, доходи та витрати боржника та членів його сім`ї, обов`язково її доводить до відома боржнику, у результаті чого в останнього виникає право виправити декларацію у строк встановлений законом.

З огляду на що заявниця вважає, суд позбавлений повноважень на стадії відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи надавати оцінку.

В підтвердження звернення заявниці до відповідних офіційних джерел щодо отримання інформації про членів сім`ї, яка необхідна для заповнення розділу II та III декларацій про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність були отримані відповідні витяги Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, стосовно заявниці та членів моєї сім`ї: сина - ОСОБА_2 та матері - ОСОБА_3 .

Також ОСОБА_1 зазначила, що нею на надано відповідних доказів щодо її батька ОСОБА_4 , оскільки він помер у 2008 році і відповідно мати будь-яке майно, вчиняти правочини тощо не може.

Щодо надання письмових пояснень щодо наявності або відсутності у позивача доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви у відповідності до пункту 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України; попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (пункт 9 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України); письмових пояснень в підтвердження заявника щодо неподання іншого позову (позовів) до цього самого боржника з тим самим предметом та з тих самих підстав у відповідності до пункту 10 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Положення даної статті обґрунтовується тим, що КУзПБ не містить чіткої регламентації окремих процесів, наприклад, таких як регулювання процедури залишення без руху, задля того, щоб не перевантажувати нормативно-правовий акт положеннями, які вже містяться в інших законах.

Процедура залишення заяви без руху регулюється Господарським процесуальним кодексом і фактично відбувається за аналогією права, оскільки положення Кодексу України з процедур банкрутства не містять регламентації зазначеної вище процедури.

Втім порядок подання заяви про відкриття провадження у справі про несплатоспроможність фізичної особи (яка за своїм характером не є позовною) та всі вимоги до неї чітко зазначені у КУзПБ, а саме у ст. 116, яка є спеціальною стосовно статті 162 ГПК України і містить специфічні вимоги до складання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. Отже, у даному випадку не має місця аналогії права, оскільки дана процедура чітко регламентована КУзПБ.

Тому посилання суду на те, що положення ГПК України поширюються на ті процедури, які фактично неврегульовані КУзПБ, а отже, такі положення повинні поширюватися і на процеси, які безпосередньо регулює і визначає у своїх статтях КУзПБ, буде вважатися безпідставним та необґрунтованим в силу наведених вище пояснень.

Отже, ОСОБА_1 як заявник відповідно до положень ст. 116 КУзПБ вважає, що не зобов`язана подавати письмових пояснень щодо наявності або відсутності у позивача доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви у відповідності до пункту 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Також заявниця зазначила, що орієнтований розмір судових витрат, які боржник поніс і очікує понести з огляду на тип справи розрахувати не можливо, втім, як мінімум, складається з 40 260 грн., які становлять суму винагороди арбітражного керуючого за надання ним відповідних послуг.

Заявницею також у заяві про відкриття справи щодо неплатоспроможності фізичної особи зазначено, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого боржника з тим самим предметом та з тих самих підстав, втім судом це досліджено не було.

Щодо надання суду доказів авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень у розмірі 35 100,00грн., ОСОБА_1 зазначила, що згідно з абз. 3 п. 2-1 перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, заявник повинен запропонувати суду кандидатуру арбітражного керуючого для участі у справі.

Діючи на виконання вказаної норми Закону, заявницею узгоджено участь у справі арбітражного керуючого, укладено із ним договір, відповідно до умов якого визначено розмір його винагороди, а також порядок виконання мого зобов`язання щодо виплати такої винагороди. До заяви долучено відповідні документи, а також згоду арбітражного керуючого на участь у справі за таких умов.

Відповідно до положень абз. 6 ч. 2 ст. 30 Кодексу України з процедур банкрутства сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

ОСОБА_1 вважає, що даною нормою фактично обмежено право на доступ до суду, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яке не є абсолютним, втім застосовані обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати доступ, наданий особі таким чином або до такої міри, що порушується сама суть права.

Тобто ОСОБА_1 , як боржник вважає, що відповіднодо норм чинного законодавства має право на звернення до суду для відкриття провадження у справі щодо неплатоспроможності через те, що не маю можливостей виконувати свої фінансові зобов`язання перед кредиторами. Так, заявниця як боржник, звернулася до суду за захистом, оскільки через скрутне фінансове становище не здатна самостійно врегулювати питання із кредиторами, які постійно тиснуть та погрожують.

Встановивши таку імперативну норму, без можливих альтернатив, законодавець фактично обмежив моє право на звернення до суду такою мірою, що порушується сама суть права, адже цілком логічно, що, якщо особа не має можливості виконувати свої фінансові зобов`язання перед кредиторами через брак таких фінансів, вона і не зможе зібрати необхідну грошову суму для авансування на депозитний рахунок суду винагороди арбітражному керуючому.

Також заявниця зазначила, що така норма створена для того, щоб забезпечити виконання боржником обов`язку виплати винагороди керуючому реструктуризацією. Таким чином, я, як боржник, уклала відповідний договір про надання послуг арбітражного керуючого, у якому визначила умови щодо розміру його винагороди, а також порядку виконання мого зобов`язання щодо виплати такої винагороди. До заяви долучено відповідні документи, а також згоду арбітражного керуючого на участь у справі за таких умов.

Отже, укладанням такого договору ОСОБА_1 гарантує арбітражному керуючому виконання нею зобов`язань, передбачених цим договором та Кодексом, зокрема щодо виплати винагороди керуючому реструктуризацією відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства. Завдяки цьому не порушується суть положень Кодексу щодо оплати послуг арбітражного керуючого, адже головна їх суть полягає в забезпеченні такої оплати винагороди, яка і здійснюється шляхом укладання такого договору, а також на фідуціарних засадах, що підтверджується згодою арбітражного керуючого на участь у справі за таких умов.

Законодавець, не передбачивши альтернативних способів сплати грошової винагороди арбітражному керуючому і встановивши імперативну норму щодо авансування грошової винагороди арбітражному керуючому, порушує мої права, оскільки встановивши таку норму він фактично обмежує доступ, наданий особі до такої міри, що порушується сама суть права.

Також ОСОБА_1 зазначила, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 19.11.2020 у справі № 910/726/20 вказує на право місцевого господарського суду в частині розгляду питання щодо альтернативного врегулювання питання винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень у справі про неплатоспроможність, зокрема на умовах відстрочення. Верховний Суд встановив наявність умов на укладення угоди з арбітражним керуючим, а саме: укладається на умовах відстрочення оплати та наявності майна боржника для погашення грошової винагороди у розмірі, який підлягає авансуванню боржником.

Відповідно до договору про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого сторонами узгоджено оплату послуг керуючого реструктуризацією.

На підтвердження бажання та спроможності виконувати свій обов`язок щодо виплати винагороди арбітражному керуючому заявницею, на день подачі заяви, вже здійснено відповідний платіж.

Враховуючи наявність у матеріалах справи згоди арбітражного керуючого на участь у справі про моє банкрутство, у якості керуючого реструктуризацією, я прошу визнати укладений договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого альтернативою мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому.

Таким чином заявниця, просить суд врахувати практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, положення Європейської конвенції з прав людини, все вищенаведене та забезпечити моє конституційне право на доступ до суду.

Крім того ОСОБА_1 зазначила, що арбітражний керуючий згоден на всі умови договору, про що свідчить його згода на участь у справі за таких умов. Таким чином, виконано вимоги законодавства щодо задоволення інтересів арбітражного керуючого щодо отримання винагороди за виконану ним роботу. Також мною надано докази, які свідчать про мою спроможність дотримуватися умов договору.

Також на думку ОСОБА_1 законодавець, не передбачивши альтернативних способів сплати грошової винагороди арбітражному керуючому і встановивши імперативну норму щодо авансування грошової винагороди арбітражному керуючому, порушує її права, оскільки встановивши таку норму він фактично обмежує доступ, наданий особі до такої міри, що порушується сама суть права.

Щодо надання копій кредитних договорів, додаткових угод та договорів застави, укладених між боржником та його кредиторами, а також докази, які підтверджують розмір заборгованості та строк виконання зобов`язання, з окремим визначенням розміру основного боргу, пені та штрафу перед кожним кредитором, заявниця зазначила, що у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 915/36/20 висловлено позицію, за якою на момент подачі заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство боржником повинні бути надані документи (первинні документи, договори, бухгалтерський баланс, аудиторський висновок, судові рішення тощо), які підтверджують наявність ознак неплатоспроможності або її загрози, інакше таке банкрутство має ознаки фіктивного, тобто ініційованого з метою невиконання зобов`язань.

Відтак боржник не позбавлений можливості надати альтернативні первинним документам (договорам) документи, які б підтверджували наявність заборгованості перед кредиторами.

Таким чином, належними будуть будь-які документи, які можуть свідчити про наявність заборгованості, тобто зобов`язання, боржника перед кредиторами. Серед таких є відповідні виписки з рахунків у банківських установах, які свідчать про наявність заборгованості.

Купріяновою на підтвердження заборгованості наступні докази заборгованості: звіт-рахунок від 15.03.2023, виданий АТ "ОТП БАНК"; довідка про стан ліміту кредитування за поточним рахунком № DN4-504/36 від 15.03.2023, видана АТ "ПУМБ"; виписка по рахунку від 15.03.2023, видана АТ "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО"; розрахунок суми дострокового погашення кредиту на дату 15.03.2023 за кредитним договором № 901, виданий АТ "ПУМБ"; розрахунок суми дострокового погашення кредиту на дату 15.03.2023 за кредитним договором № 101, виданий АТ "ПУМБ"; довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором № С-403-0 станом на 15.03.2023, видана АТ "ІДЕЯ БАНК"; довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором № С-403-0 станом на 15.03.2023, видана АТ "ІДЕЯ БАНК"; розрахунок боргу за кредитним договором № G01.10701.008202918 станом на 15.03.2023, виданий АТ "ІДЕЯ БАНК"; довідка № 66U135GI10180С82 від 15.03.2023, видана АТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Також, окрім інших документальних доказів на підтвердження наявності заборгованості перед кредиторами АТ "ОТП БАНК", АТ "ПУМБ», АТ "ІДЕЯ БАНК", АТ КБ "ПРИВАТБАНК", ОСОБА_1 надано кредитну історію, витребувану заявницею з ТОВ "УБКІ".

На думку ОСОБА_1 законодавець, не передбачивши альтернативних способів сплати грошової винагороди арбітражному керуючому і встановивши імперативну норму щодо авансування грошової винагороди арбітражному керуючому, порушує її права, оскільки встановивши таку норму він фактично обмежує доступ, наданий особі до такої міри, що порушується сама суть права.

Отже, ОСОБА_1 вважає, що нею надані всі належні докази заборгованості перед усіма кредиторами, а тому просить суд відкрити провадження у справі № 904/4172/22 про визнання ОСОБА_1 неплатоспроможною.

Дослідивши подану ОСОБА_1 заяву про усунення недоліків та доводи в її обґрунтування, господарський суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Отже, господарський суд наголошує, що при прийнятті та розгляді заяв про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця, господарський суд керується не лише Кодексом України з процедур банкрутства, а також положеннями Господарського процесуального кодексу України та іншими законами України.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність містяться, зокрема, у статтях 115, 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, а саме підстав, визначених у частині другій статті 115 Кодексу.

Зміст та форма заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство повинні відповідати положенням Кодексу України з процедур банкрутства.

Водночас, перелік документів (доказів), які в обов`язковому порядку додаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність чітко визначений, зокрема, частиною третьою статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, відповідно до частини третьої статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються:

1) довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником;

2) документи, що підтверджують наявність (відсутність) у боржника статусу фізичної особи - підприємця;

3) конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - його імені або найменування, його місцезнаходження або місця проживання, ідентифікаційного коду юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), суми грошових вимог (загальної суми заборгованості, заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо), підстав виникнення зобов`язань, а також строку їх виконання згідно із законом або договором;

4) опис майна боржника, що належить йому на праві власності, із зазначенням місцезнаходження або місця зберігання майна;

5) копії документів, що підтверджують право власності боржника на майно;

6) перелік майна, що перебуває у заставі (іпотеці) або є обтяженим в інший спосіб, його місцезнаходження, вартість, а також інформація про кожного кредитора, на користь якого вчинено обтяження майна боржника, - ім`я або найменування, місцезнаходження або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи або реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті), сума грошових вимог, підстава виникнення зобов`язань, а також строк їх виконання згідно із законом або договором;

7) копії документів про вчинені боржником (протягом року до дня подання заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність) правочини щодо належного йому нерухомого майна, цінних паперів, часток у статутному капіталі, транспортних засобів та угоди на суму не менше 30 розмірів мінімальної заробітної плати;

8) відомості про всі наявні рахунки боржника (у тому числі депозитні рахунки), відкриті в банках та інших фінансово-кредитних установах в Україні та за кордоном, їх реквізити, із зазначенням сум грошових коштів на таких рахунках;

9) копія трудової книжки (за наявності);

10) відомості про роботодавця (роботодавців) боржника;

11) декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства;

12) докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень;

13) інформація про наявність (відсутність) непогашеної судимості за економічні злочини;

14) інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

В статті 77 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу.

За приписами частини третьої статті 37 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, приписами статті 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання, та прийняття її до розгляду судом першої інстанції.

Разом з тим частинами четвертою статті 174 Господарського процесуального кодексу України визначено негативний наслідок для позивача у разі невиконання вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви, а саме якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

На виконання вимог ухвали господарського суду від 14.03.2023 про залишення без руху заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявницею подана заява про усунення недоліків, в якій викладено письмові пояснення щодо допущених недоліків заяви.

Господарським судом встановлено, що заявницею на виконання вимог ухвали від 14.03.2023 не надано конкретизований список кредиторів і боржників із зазначенням загальної суми грошових вимог кредиторів (боржників), а також щодо кожного кредитора (боржника) - заборгованості за основним зобов`язанням та суми неустойки (штрафу, пені) окремо.

У заяві про усунення недоліків заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявниця зазначає про відсутність у неї частини кредитних договорів додаткових угод та договорів застави на підставі яких виникла заборгованість, укладених між боржником та його кредиторами, а також доказів, які підтверджують розмір заборгованості та строк виконання зобов`язання, з окремим визначенням розміру основного боргу, пені та штрафу перед кожним кредитором.

Господарський суд вважає, що вказане не може бути прийняте судом як належний доказ надання конкретизованого переліку кредиторів, оскільки відсутність доказів наявності кредиторів, первісної документації, на підставі якої виникла заборгованість та суми такої заборгованості, позбавляє можливості суду надати оцінку щодо права боржника звернутись до господарського суду з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство в порядку ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства.

Кодекс України з процедур банкрутства визначає обов`язок боржника у своїй заяві про відкриття справи навести всі обставини неплатоспроможності та документально їх підтвердити.

Метою законодавця при запровадженні процедури банкрутства фізичних осіб було створення правового механізму, який дозволить фізичній особі - боржнику відновити її задовільний фінансовий стан через механізм погашення всіх існуючих боргів, що реалізується в тому числі шляхом реструктуризації зобов`язань.

Передумовою звернення фізичної особи - боржника до господарського суду із відповідною заявою та намір кінцевого результату є повне відновлення платоспроможності такої особи.

Отже, звертаючись до господарського суду із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність, фізична особа - боржник повинна розкрити повну та вичерпну інформацію про загальну суму заборгованості та строк виконання зобов`язань, а також документально підтвердити таку інформацію належними та допустимими доказами у розумінні вимог ст.ст.76-77 Господарського процесуального кодексу України, що також передбачено п.п.3, 14 ч.3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

У даному випадку заявником наведено підстави, передбачені ч.2 ст.115 Кодексу України з процедур банкрутства, для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, та самостійно визначено суми грошових вимог за правочинами, копії яких не надано до матеріалів справи, тобто не підтверджено належними доказами підстави звернення із заявою про відкриття справи про неплатоспроможність.

Щодо належності та допустимості кредитної історії для вирішення судом питання про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові № 917/1604/21 від 16.11.2022 року, зроблено наступний правовий висновок.

Частиною першою статті 119 КУзПБ регламентовано, що у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, з`ясовує наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, а також вирішує інші питання, пов`язані з розглядом заяви.

Отже, завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи є перевірка підтвердження належними та допустимими доказами обставин, що вказані боржником як ознаки його неплатоспроможності чи її загрози відповідно до вищезазначених положень частини другої статті 115 КУзПБ.

Водночас при ініціюванні справи про неплатоспроможність фізичної особи наявність простроченої заборгованості чи можливість невиконання грошових зобов`язань найближчим часом (загроза неплатоспроможності) має підтверджуватися доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Такими доказами, серед іншого, можуть бути судові рішення, правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про фінансову операцію та підтверджують її здійснення (зокрема банківські виписки, платіжні доручення, довідки) та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання боржником своїх зобов`язань, а у випадку загрози неплатоспроможності - потенційну можливість такого невиконання.

Крім того, Верховний Суд у постанові № 917/1604/21 від 16.11.2022 зазначив, що у справах про банкрутство (у т.ч. неплатоспроможність фізичних осіб) стадія відкриття провадження має своїми наслідками не лише заходи процесуального характеру, а й майнового. При цьому, внаслідок введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, ухвала про відкриття провадження у такій категорії справ поширюється на майнові відносини між боржником та невизначеним на момент винесення ухвали підготовчого засідання колом осіб - конкурсних кредиторів.

Таким чином, оскільки відкриття провадження у справі про неплатоспроможність має відповідні вищезазначені правові наслідки, то на фізичну особу-боржника (як єдиного суб`єкта звернення із заявою про відкриття провадження у такій справі) покладається обов`язок підтверджувати обставини його неплатоспроможності чи її загрози доказами у відповідному обсязі, у тому числі первинними документами, задля забезпечення перевірки господарським судом підстав та моменту виникнення зазначених боржником грошових вимог кредиторів, встановлення їх характеру та розміру.

Такий правовий висновок вбачається обґрунтованим також з тих підстав, що лише фізична особа-боржник (яка є єдиним суб`єктом звернення із відповідною заявою) наділена правом на подання відповідних доказів у підтвердження обставин своєї неплатоспроможності чи її загрози. Тому відсутність на цій стадії інших учасників справи, які мають право подати свої доводи чи заперечення щодо таких обставин чи доказів, зумовлює необхідність добросовісного виконання боржником своїх процесуальних обов`язків щодо доказування наявності обставин для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Крім того, стандарт доказування "достатність доказів" було виключено із ГПК, водночас у справах про неплатоспроможність фізичної особи господарський суд враховує, окрім належності та допустимості, також достатність поданих боржником доказів для підтвердження та доведення обставин неплатоспроможності чи її загрози, як підстави для відкриття провадження у такій справі.

У цьому контексті суд вважає, що самого кредитного звіту недостатньо для підтвердження вказаних обставин, оскільки такий звіт хоч і є належним доказом наявності кредитних відносин боржника з кредиторами, однак може містити неповну чи недостовірну інформацію про розмір та структуру заборгованості боржника, в тому числі за основним зобов`язанням.

Зазначеного висновку касаційний суд у постанові № 917/1604/21 від 16.11.2022 дійшов з огляду на передбачене частиною п`ятою статті 13 Закону № 2704-IV (Закон України "Про організацію формування та обігу кредитних історій") право суб`єкта кредитної історії щодо звернення до Бюро з письмовою заявою у разі незгоди з інформацією, що складає його кредитну історію, за винятком інформації про кредитний бал.

Верховний Суд зазначив, що пунктом 14 частини третьої статті 116 КУзПБ визначено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються інші документи, що підтверджують наявність підстав, визначених статтею 115 цього Кодексу.

Отже, подання боржником при зверненні до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність лише кредитного звіту, однак без додавання інших документів (які стали підставою виникнення грошового зобов`язання у розумінні статті 1 КУзПБ) для належного підтвердження розміру заборгованості цього боржника (в тому числі за основним зобов`язанням), підстав виникнення зобов`язань та строків їх виконання, є недостатнім для доведення відповідних обставин та, як наслідок, встановлення судом наявності підстав для відкриття провадження у такій справі.

З урахуванням наведеного, господарський суд приходить до висновку про неналежне виконання заявницею пункту 3 частини 3 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки матеріали поданої заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність не містять інформації про наявну заборгованість з нарахованих штрафних санкцій (штрафу, пені) по кожному кредитору окремо.

Наведене, в свою чергу, унеможливлює для господарського суду здійснити перевірку обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясувати наявність підстав для відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 917/1604/21 від 16.11.2022.

Господарським судом встановлено, що заявницею на виконання вимог ухвали від 14.03.2023 не надано декларації про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2019, 2020 та 2021 роки, складених у відповідності до положень Кодексу України з процедур банкрутства та наказу Міністерства юстиції України від 21.08.2019 № 22627/5.

Згідно п. 11 ч. 2 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність зазначаються: декларація про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства.

Отже, господарський суд зазначає, що вимоги п. 11 ч. 2 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства чітко визначено, що заявник повинен надати декларації про майновий стан боржника за формою, затвердженою державним органом з питань банкрутства.

Судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 910/6639/20 також зазначила, що включення до кола членів сім`ї осіб, які перебувають у шлюбі з боржником (у тому числі якщо шлюб розірвано протягом трьох років до дня подання декларації), а також їхніх дітей, у тому числі повнолітніх, батьків, осіб, які перебувають під опікою чи піклуванням боржника, пояснюється фідуціарним, зазвичай, характером відносин боржника з цими особами (обов`язок діяти якнайкраще в інтересах таких осіб), що може сприяти ухиленню від виконання боржником зобов`язань перед кредиторами шляхом перереєстрації майна (майнових прав) на цих осіб. До цих зловживань правом боржник може вдатись незалежно від того, що ці особи проживають окремо від боржника, не пов`язані з ним спільним побутом та сімейними правами і обов`язками.

Отже, подані заявницею декларації про майновий стан боржника за 2019, 2020, 2021 роки не можуть вважатись належним доказом виконання заявником пункту 11 частини 3 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Крім того, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів самостійного звернення до членів сім`ї та державних установ в письмовій формі щодо отримання відповідних відомостей, або відмову членів сім`ї та державних установ в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду.

Частиною 2 статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі.

Як на підставу для несплати авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією за три місяці, що в загальному розмірі становить 40 260,00 грн., заявниця посилається на договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 07.12.2022, укладений між арбітражним керуючим Хомич Р.В. та Заявником - ОСОБА_1

Боржник у своїй заяві зазначає, що ним згідно договору з арбітражним керуючим від 07.12.2022р., заявником сплачено 8 052,00 грн., що підтверджується квитанціями №39 від 11.11.2022, № 50 від 07.12.2022 та № 119492938 від 07.12.2022.

В заяві про неплатоспроможність боржника ОСОБА_1 окрім іншого посилається на постанову Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі №910/726/20 від 19.11.2020, в якій зазначено, що зазначене не позбавляє можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи та зазначає, що надання Угоди з арбітражним керуючим є саме мирним врегулюванням правовідносин щодо оплати його послуг, то питання виплати такої винагороди (в тому числі порядок та розмір оплати) повинно перебувати та врегульовуватись лише у площині відносин, саме між арбітражним керуючим та боржником.

Слід зазначити, що в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі №910/726/20 від 19.11.2020 не зроблено висновку, щодо можливості зменшення суми авансування винагороди керуючому реструктуризацією.

В постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду по справі №922/1734/20 від 24.11.2020 та по справі №910/2629/20 від 24.09.2020 викладено правову позицію, що обов`язок боржника авансувати вищенаведену винагороду арбітражного керуючого до звернення з відповідною заявою до суду встановлений Кодексом України з процедур банкрутства і подання доказів авансування є обов`язковою умовою, встановленою статтею 116 зазначеного Кодексу. При цьому, ані даний Кодекс, ані інші діючі норми законодавства, не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають і умов, за яких суд може відстрочити, розстрочити чи звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому.

Також положеннями частини 3 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що докази здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому у відповідному розмірі в обов`язковому порядку подаються до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність.

Отже, Кодексом України з процедур банкрутства визначено, що однією з обов`язкових передумов для звернення фізичної особою з заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність є авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Будь-яких положень, умов та підстав, за яких суд може відстрочити, розстрочити або звільнити заявника від здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому чинним законодавством України не передбачено.

Разом з тим, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до статті 129 Конституції України здійснюючи свої конституційні обов`язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні, в тому числі, й у питанні відстрочення сплати винагороди керуючому реструктуризацією.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку щодо відсутності доказів на підтвердження усунення обставин, на підставі яких, заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Центрального апеляційного Господарського суду по справі №904/6465/21 від 07.12.2021.

Так, згідно висновків Центрального апеляційного господарського суду, викладеної у вищенаведеній постанові від 07.12.2021 колегією суддів зазначено наступне: "На виконання вимог ухвали господарського суду від 16.07.2021 про залишення без руху заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявницею подання заява про усунення недоліків, в якій викладено письмові пояснення щодо допущених недоліків заяви, а також долучено до матеріалів поданої заяви: договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 28 червня 2021 р.; заява від арбітражного керуючого - Дейнеки Миколи Івановича про участь у справі; заява про участь у справі про неплатоспроможність арбітражного керуючого, з пропозицією щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень керуючого реструктуризацією; квитанцію №0.0..1 від 30.06.2021; кредитні договори Бурлешиної А.М . Щодо неподання до суду доказів здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією у встановленому порядку та розмірі, Центральний апеляційний господарський суд зазначив наступне: "Як на підставу для несплати авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень керуючого реструктуризацією за три місяці, що в загальному розмірі становить 34 050,00 грн., заявниця посилається на укладений договір про оплату праці, винагороду та відшкодування витрат арбітражного керуючого від 28.06.2021".

Разом з цим, в порушення погодженого сторонами порядку оплати авансування винагороди арбітражного керуючого (рівними частинами протягом 6 місяців у сумі 5675 грн. щомісячно, на депозитний рахунок суду), заявником надано до суду першої інстанції копію квитанції №0.0..1 від 30.06.2021 про сплату суми авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень у справі про неплатоспроможність у розмірі 5675,00 грн.

Доказів здійснення заявником оплати суми авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень у справі про неплатоспроможність у встановленому розмірі, заявником до суду не подано.

Згідно з довідкою фінансового відділу Господарського суду Дніпропетровської області вих. №б/н від 09.08.2021, за даними банківських виписок руху грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_10 , відкритому в ДКСУ у м. Київ для проведення операцій авансування та сплати винагороди арбітражним керуючим, для авансування винагороди арбітражного керуючого у справі за заявою Бурлешиної А.М. (справа №904/6465/21) відповідно до платіжного документу від 30.06.2021 № 2PL393853 надійшло 5675,00 грн. Станом на 09.08.2021 авансовані кошти обліковуються на депозитному рахунку суду у сумі 5675,00 грн.

Отже, станом на момент подання заяви про усунення недоліків, заявником не подано доказів сплати суми авансування винагороди арбітражному керуючому за виконання ним повноважень у справі про неплатоспроможність, у відповідності до умов договору на який посилається заявник.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Кодекс України з процедур банкрутства та інші норми законодавства, не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають можливості відстрочення чи розстрочення заявнику в авансуванні такої винагороди.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 910/2629/20, від 19.11.2020 у справі №910/726/20, від 19.11.2020 у справі № 927/203/20.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги невиконання скаржником вимог ухвали господарського суду від 16.07.2021 про залишення заяви без руху і надання витребуваних судом доказів, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов аргументованого висновку про повернення Бурлешиній А.І. заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.".

Господарським судом встановлено, що згідно з довідкою фінансового відділу Господарського суду Дніпропетровської області вих. №07-49/286/23 від 22.03.2023, за даними банківських виписок руху грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_10 , відкритому в ДКСУ у м. Київ для проведення операцій авансування та сплати винагороди арбітражним керуючим, для авансування винагороди арбітражного керуючого у справі за заявою ОСОБА_1 (справа №904/4172/22) станом на 22.03.2023 авансовані кошти обліковуються на депозитному рахунку суду у сумі 11 700,00 грн.

Отже, враховуючи вищенаведене, господарський суд встановив, що станом на 23.03.2023 ОСОБА_1 не надала доказів усунення недоліків заяви про відкриття справи №904/4172/22 щодо неплатоспроможності фізичної особи, зазначених в ухвалі господарського суду від 14.03.2023р.

Приписами частини 1 статті 38 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви про відкриття провадження у справі або закінчення строку на усунення недоліків заяви повертає її та додані до неї документи без розгляду.

Згідно частини 3 статті 38 Кодексу України з процедур банкрутства повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку.

Відповідно до частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно з частини 6 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги невиконання скаржником вимог ухвали господарського суду від 14.03.2023 про залишення заяви без руху і надання витребуваних судом доказів, господарський суд вважає, що заява ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність підлягає поверненню, оскільки заявник не усунув недоліки заяви про порушення провадження у справі про неплатоспроможність у строк, встановлений судом.

Господарський суд також зазначає, що повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку, у зв`язку з чим право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя у цій справі не порушується та не обмежується, чим спростовуються доводи скаржника щодо не забезпечення йому гарантій справедливого судового розгляду згідно із статтею 6 Конвенції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці, господарський суд враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Наведена правова позиція викладена у постановах Центрального апеляційного господарського суду від 07.12.2021 у справі №904/6465/21 та від 28.02.2023р. по справі № 904/4703/22.

Керуючись ст. ст. 38, 116, 117 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи з доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили - 23.03.2023 та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала підписана 23.03.2023р.

Суддя І.В. Владимиренко