ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 Справа № 914/2819/22

м. Львів

За позовом: Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області, м. Дрогобич Львівської області

до відповідача: Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради, м. Борислав Львівської області

про стягнення 537 052,10 грн

Суддя Олена ЩИГЕЛЬСЬКА

Секретар с/з Маркіян-Павло ЛАБАЗ

Представники сторін

від позивача: Бердар С.В. адвокат,

від відповідача: Сливка В.В. адвокат.

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради про стягнення 743103,58 грн, з яких 684969,30 грн заборгованість за надані послуги з централізованого водовідведення, 7978,36 грн пені, 43598,34 грн індексу інфляції та 6557,58 грн 3 % річних.

Згідно з Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2022 року справу передано судді Щигельській О.І.

Ухвалою суду від 14.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду, зокрема важливо зазначити, що ухвалою від 19.12.2022 строк підготовчого провадження з 12.01.2022 продовжено на 30 днів, підготовче засідання відкладено.

Ухвалою суду від 23.01.2023 прийнято до розгляду заяву позивача від 06.12.2022 (вх.№4367/22 від 29.12.2022) про збільшення розміру позовних вимог, ухвалено у подальшому розгляд справи здійснювати із врахуванням цієї заяви.

Ухвалою суду від 13.02.2023 прийнято до розгляду заяву позивача (вх.№519/23 від 08.02.2023) та заяву від 13.02.2023 (вх.№587/23 від 13.02.2023) про зменшення розміру позовних вимог, у подальшому розгляд справи ухвалено здійснювати із врахуванням цих заяв. Закрито підготовче провадження у справі № 914/2819/22 та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 06.03.2023 з`явився представник позивача, надав пояснення по суті спору, позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання 06.03.2023 з`явився, надав пояснення по суті спору, у задоволенні позову просив відмовити, у разі задоволення позовних вимог просив задовольнити заяву про розстрочення рішення суду на 6 місяців у зв"язку із зменшенням суми заборгованості.

Відповідно до ч.4 ст.13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, учасникам справи створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, про наявність підстав для стягнення з відповідача 432 535,63 грн заборгованості (з урахуванням зменшення позовних вимог) за надані послуги з централізованого водовідведення за Договором №5136 від 17.01.2022 року, а також 13 254,64 грн пені, 80 367,62 грн індексу інфляції, 10 894,31 грн 3% річних.

Аргументи відповідача

У відзиві на позовну заяву відповідач не погоджується з позовними вимогами. Зокрема, відповідач зазначає про відсутність вини в його діях, а також не погоджується з нарахуванням штрафних санкцій.

Відповідачем вказано, що вина відповідача в несвоєчасній сплаті за послуги з розподілу електричної енергії відсутня з огляду на такі обставини:

- КП «Вододар» є комунальною власністю Бориславської територіальної громади в особі Бориславської міської ради та суб`єктом господарювання в сфері питної води, питного водопостачання та об`єктом життєзабезпечення і стратегічного значення. Несвоєчасне погашення заборгованості перед стягувачем сталося не з вини боржника, оскільки єдиним джерелом для оплати послуг позивача є кошти, отримані в якості оплати за спожиті послуги водопостачання та водовідведення з боку населення та бюджетних установ;

- також відповідач зазначає про дебіторську заборгованість підприємства яка станом на 01.12.2022 року становить 2 340 033 грн. - заборгованість населення, 493 192 грн. - інші споживачі та кредиторську заборгованість підприємства яка станом на 01.12.2022 року становить 5 741 770 грн;

- крім того зазначено, що відповідач вживає всіх можливих заходів для погашення заборгованості перед позивачем зокрема здійснює претензійно-позовну роботу. Загальний обсяг заборгованості, яка стягується КП «Вододар» зі споживачів в судовому порядку станом на 22.08.2022 року становить 604 958,00 грн.

- у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану через військову агресію російської федерації підприємство відповідача потрапило у ще більш скрутне становище, адже оплата за надані послуги споживачами відповідача зменшилися на 25%.

- окремо зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем зокрема також виникла через несвоєчасне відшкодування органом місцевого самоврядування витрат в тарифах.

Відповідач вказує, що згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, така особа звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню.

Відтак штрафні санкції нараховані позивачем на думку відповідача є незаконними та не підлягають стягненню.

У поданому відзиві відповідач просить врахувати відсутність вини відповідача у наявній заборгованості перед позивачем у зв`язку з чим відмовити у задоволенні позову повністю. У разі стягнення суми боргу в резолютивній частині рішення надати розстрочку в його виконанні.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області (позивач по справі, виконавець за договором) та Комунальним підприємством «Вододар» Бориславської міської ради (відповідач по справі, споживач за договором) укладено Договір №5136 про надання послуг з централізованого водовідведення від 17.01.2022 року, за яким виконавець зобов`язався надавати споживачеві послуги з централізованого водовідведення ДК 021:20-0 (відведення стічних вод), а споживач зобов`язався оплачувати надані послуги за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у порядку, строки та на умовах, передбачених договором (п.1. Договору).

Відповідно до п. 1, 2. Договору послуги надаються споживачеві безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Послуга з централізованого водовідведення надається у мережі виконавця з мереж споживача за умови справності мереж споживача.

Пунктами 7 Договору встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць (з 01 числа по останній день місяця). Оплата послуг здійснюється не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом. Рахунки на оплату послуг формуються виконавцем на основі даних про обсяг скиду стічних вод до мереж виконавця та надаються споживачеві (його представникові) не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги. Рахунки надаються у паперовому вигляді та на безоплатній основі.

Відповідно до п. 8. Договору споживач надає виконавцю дані про обсяги скинутих стічних вод до мереж виконавця у паперовому вигляді останнього дня місяця, в якому надавалися послуги.

Згідно з п. 42 Договору виконавець, згідно цього договору, надає послугу централізованого водовідведення споживачу, а саме проводить приймання, транспортування та очистку стічних вод. Стічні води, що скидаються споживачем повинні відповідати вимогам «Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення», затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316 (далі - Правила). Ліміт споживання наданих послуг з централізованого водовідведення 589 840 000 м3 на рік, 49 126 м3 на місяць, 1 616 м3 в добу. Максимальний миттєвий скид стічних вод не може перевищувати 310 м3/год.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору № 5136, за період з березня по жовтень 2022 року відповідачу надані послуги з централізованого водовідведення, що

підтверджується долученими копіями документів, а саме:

- за березень 2022 року: акт про скид стоків вих. № 60 від 31.03.2022 р., відповідно до якого скид стоків з 01.03.2022 по 31.03.2022 становить 50096 м куб; акт № ОУ-0003373 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.03.2022 на суму 211004,35 грн; рахунок-фактура №5136 від 31.03.2022 на суму 211004,35 грн.

- за квітень 2022 року: акт про скид стоків вих. № 70 від 30.04.2022 р., відповідно до якого скид стоків з 01.04.2022 по 30.04.2022 становить 48480 м куб; акт № ОУ-0004499 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 30.04.2022 на суму 204197,76 грн; рахунок-фактура №5136 від 28.04.2022 на суму 204197,76 грн;

- за травень 2022 року: акт про скид стоків вих. № 80 від 31.05.2022 р., відповідно до якого скид стоків з 01.05.2022 по 30.05.2022 становить 50096 м куб; акт № ОУ-0006178 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.05.2022 на суму 211004,35 грн; рахунок-фактура №5136 від 31.05.2022 на суму 211004,35 грн.

- за червень 2022 року: акт про скид стоків вих. № 70 від 30.06.2022 р., відповідно до якого скид стоків з 01.06.2022 по 30.06.2022 становить 48480 м куб; акт № ОУ-0007482 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 30.06.2022 на суму 204197,76 грн; рахунок-фактура №5136 від 30.06.2022 на суму 204197,76 грн.

- за липень 2022 року: акт про скид стоків вих. № 90 від 01.08.2022 р., відповідно до якого скид стоків з 01.07.2022 по 31.07.2022 становить 50096 м куб; акт № ОУ-0009426 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.07.2022 на суму 211004,35 грн; рахунок-фактура № 5136 від 29.07.2022 на суму 211004,35 грн;

- за серпень 2022 року: акт про скид стоків вих. № 90 від 31.08.2022 р., відповідно до якого скид стоків з 01.08.2022 по 31.08.2022 становить 50096 м куб; акт № ОУ-00100305 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.08.2022 року на суму 211004,35 грн; рахунок-фактура № 5136 від 31.08.2022 на суму 211004,35 грн.

- за вересень 2022 року: акт про скид стоків вих. № 110 від 31.08.2022 р., відповідно до якого скид стоків з 01.09.2022 по 30.09.2022 становить 48480 м куб; рахунок-фактура № 5136 від 30.09.2022 на суму 204197,76 грн;

- за жовтень 2022 року: акт про скид стоків вих. № 129 від 31.10.2022 р., відповідно до якого скид стоків з 01.10.2022 по 31.10.2022 становить 50096 м куб; акт № ОУ-0013094 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.10.2022 року на суму 211004,35 грн.

Загальна суму наданих позивачем послуг складає 1667615,03 грн.

Відповідно до п. 11 Договору, оплата послуг здійснюється в безготівковій формі. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Однак відповідачем надані послуги оплачено не в повному обсязі, з матеріалів справи встановлено, що позивачем здійснено часткові оплати на загальну суму 1235079,40 грн.

Відповідно до п. 12 Договору у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі 01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги.

У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради про стягнення 432 535,63 грн заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення (з урахуванням зменшення позовних вимог), 13 254,64 грн пені нарахованої на підставі п. 12 Договору та 80 367,62 грн індексу інфляції, 10 894,31 грн 3% річних нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що між сторонами укладено Договір №5136 про надання послуг з централізованого водовідведення від 17.01.2022 року.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що позивачем на виконання умов Договору № 5136, за період з березня по жовтень 2022 року відповідачу надані послуги з централізованого водовідведення на загальну суму 1667615,03 грн. Однак всупереч умовам Договору надані послуги відповідачем оплачені частково на суму 1235079,40 грн.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заперечень відповідача суд вказує, що в силу ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності третіх осіб.

Згідно з положеннями ст. 617 ЦК України, особа яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» та від 30.11.2004 у справі «Бакалов проти України» зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 рішень відповідно).

У постанові Верховного Суду від 25.06.2020р у справі № 910/4926/19, зокрема, зазначається, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17.

Посилання відповідача на те, що заборгованість виникла через значну дебіторську заборгованість, низькі тарифи на водопостачання не може бути підставою для односторонньої відмови від виконання взятих зобов`язань, не сплати за послугу по розподілу електричної енергії.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

З врахуванням встановлених судом обставин, наведених учасниками справи доводів та поданих доказів суд дійшов висновків про доведеність факту укладення між сторонами Договору, належного виконання його умов позивачем, порушення відповідачем порядку оплати наданих послуг за Договором, встановлення факту наявності заборгованості, перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми заборгованості суд встановив, що позовні вимоги про стягнення 432535,63 грн суми основного боргу з оплати за надані послуги з централізованого водовідведення за Договором є мотивованими та обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач щодо нарахованих 3% річних та індексу інфляції заперечує та вважає їх незаконними посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.

Однак суд зазначає, що таке посилання не є коректним оскільки відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Суд звертає увагу, що вказана норма стосується грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), що є відмінним від грошового зобов`язання у цій справі.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Перевіривши правильність розрахунків індексу інфляції та 3% річних за заявлені позивачем періоди суд встановив, що такі проведено вірно, позивачем враховано час виникнення заборгованості, період її існування, розмір заборгованості, відтак вимоги про стягнення 80 367,62 грн індексу інфляції, 10 894,31 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення пені

Відповідно до п. 12 Договору № 5136 , у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживач сплачує пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги.

Згідно положень ст. 229 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією (ч.6-7 ст.231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши правильність розрахунку пені за заявлений позивачем період суд встановив, що такий проведено вірно відтак, сума належної до стягнення з відповідача пені становить 13 254,64 грн.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, які відповідачем не спростовані і визнані обґрунтованими, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Дрогобичво доканал» Дрогобицької міської ради Львівської області до Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради про стягнення 432 535,63 грн заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення, 13 254,64 грн пені, 80 367,62 грн індексу інфляції, 10 894,31 грн 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення, яка була викладена у відзиві на позовну заяву суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Зокрема, відповідач зазначав, що КП «Вододар» є комунальною власністю Бориславської територіальної громади в особі Бориславської міської ради та суб`єктом господарювання в сфері питної води, питного водопостачання та об`єктом життєзабезпечення і стратегічного значення.

Погашати велику суму боргу, власними коштами підприємство просто не має можливості через скрутне фінансове становище. Негайне стягнення вказаної суми та примусове виконання рішення суду і одночасне вилучення суми заборгованості може привести відповідача до стану повної неплатоспроможності, який унеможливить здійснення діяльності підприємства та зумовити виникнення непередбачуваних наслідків для підприємства. Більше того, неплатоспроможність КП «Вододар» матиме своїм наслідком початок процедури банкрутства.

У разі покладення на КП «Вододар» надмірного грошового навантаження у вигляді стягнення грошових коштів, які підприємство не в змозі оплатити через нестачу фінансування, існує реальна загроза припинення таких послуг, а відтак порушення державної політики щодо забезпечення населення питною водою.

Також зазначено, що обставинами, які ускладнюють виконання рішення суду та практично роблять його неможливим, є дебіторська заборгованість підприємства яка станом на 01.12.2022 року становить 2 340 033 грн. - заборгованість населення, 493 192 грн. - інші споживачі та кредиторська заборгованість підприємства яка станом на 01.12.2022 року становить 5 741 770 грн.

Крім того відповідач зазначав, що стягнення всієї суми одразу може спричинити також збільшення заборгованості по заробітній платі працівникам комунального підприємства, а також невчасну сплату податків та зборів тощо.

Відповідач стверджує, що обставини, які змусили просити врахувати відсутність вини та розстрочення рішення суду є значимими та винятковими, оскільки існує нагальна необхідність спрямовування наявних коштів на здійснення поточних розрахунків за електроенергію та забезпечення безперервного циклу надання послуг з метою забезпечення безаварійного надання послуг водопостачання та водовідведення.

Також зазначено, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану через військову агресію російської федерації підприємство відповідача потрапило у ще більш скрутне становище, адже оплата за надані послуги споживачами зменшилися на 25%.

У зв`язку з наведеним вище відповідач просить суд надати розстрочку виконання рішення на 6 (шість) місяців (оголошено усно в судовому засіданні) шляхом оплати щомісячних платежів, рівними частинами до тридцятого числа відповідного місяця і до погашення всієї суми заборгованості.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

Тобто, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. При цьому, розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Суд вважає, що наведені відповідачем обставини впливають на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежують безперешкодне провадження господарської діяльності, враховуючи фінансовий стан відповідача, беручи до уваги триваючий воєнний стан в країні, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання відповідача та розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців шляхом стягнення заборгованості в розмірі 537 052,10 грн рівними частинами по 89508,68 грн щомісячно.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З урахуванням вказаних положень позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 13 959,10 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №13695 від 03.11.2022 року (на суму 8917,24 грн) та №13918 від 06.12.2022 року (на суму 5041,86 грн).

Разом з тим ухвалою суду від 13.02.2023 року судом прийнято до розгляду заяву позивача від 06.12.2022 (вх.№519/23 від 08.02.2023) та заяву від 13.02.2023 (вх.№587/23 від 13.02.2023) про зменшення розміру позовних вимог, у подальшому розгляд справи ухвалено здійснювати із врахуванням цих заяв.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У заяві від 06.12.2022 (вх.№519/23 від 08.02.2023) та заяві від 13.02.2023 (вх.№587/23 від 13.02.2023) про зменшення розміру позовних вимог позивач просив суд повернути КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області судовий збір у розмірі 4982,43 грн та 2532,06 грн.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене суд зазначає, що судовий збір в сумі 6444,62 грн покладається на відповідача, а в розмірі 7514,47 грн слід повернути позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 233-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Вододар» Бориславської міської ради (82300, Львівська обл., місто Борислав, вул. Володимира Великого, будинок 229А; ідентифікаційний код 37650131) на користь Комунального підприємства «Дрогобичво доканал» Дрогобицької міської ради Львівської області (82100, Львівська обл., місто Дрогобич, вул. Федьковича, будинок 11; ідентифікаційний код 03348910) 432 535,63 грн заборгованості за надані послуги з централізованого водовідведення, 13 254,64 грн пені, 80 367,62 грн індексу інфляції, 10 894,31 грн 3% річних та судовий збір в розмірі 6 444,62 грн. Розстрочити рішення суду на 6 місяців шляхом стягнення заборгованості в розмірі 537 052,10 грн рівними частинами по 89 508,68 грн щомісячно.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

4. Повернути позивачу Комунальному підприємству «Дрогобичво доканал» Дрогобицької міської ради Львівської області (82100, Львівська обл., місто Дрогобич, вул. Федьковича, будинок 11; ідентифікаційний код 03348910) з Державного бюджету України 7514,47 грн судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.03.23р.

Суддя Щигельська О.І.