ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. Справа№ 910/9472/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

Секретар судового засідання: Луцюк А.В. За участю представників учасників процесу: від позивача: Корнієнко О.А. (самопредставництво); від відповідача: адвокат Прилєпов О.А.
Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі №910/9472/22 (суддя Бойко Р.В., м. Київ)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 542 719,47 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" (далі - позивач/КП"Київський метрополітен") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - відповідач/ ПраТ "НЕК"Укренерго") про стягнення 542 719,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог КП "Київський метрополітен" вказує, що ПраТ "НЕК"Укренерго" не виконано свого зобов`язання з оплати виставлених у листопаді 2021 року рахунків-фактури на оплату придбаної електричної енергії для врегулювання небалансів за першу декаду листопада 2021 року. У зв`язку з чим у відповідача виник борг у розмірі 436 052,38 грн.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0049-01024 від 02.09.2019 позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 7 936,16 грн, нарахованої за період з 26.11.2021 по 26.05.2022, а також 3% річних у розмірі 10 429,42 грн та інфляційних втрат у розмірі 88 301,51 грн, нарахованих за період з 26.11.2021 по 12.09.2022.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі №910/9472/22 позов КП "Київський метрополітен" задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ПрАТ "НЕК"Укренерго" на користь КП "Київський метрополітен" пеню у розмірі 3 68,08 грн, 3% річних у розмірі 10 142,70 грн, інфляційні

втрати у розмірі 88 301,51 грн та судовий збір у розмірі 1 595,71 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- оскільки позивач пред`явив позов після сплати відповідачем заборгованості у частині 436 052,38 грн, то наявні підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині, (оскільки спір в цій частині не існував саме на момент подання даного позову), і, відповідно, відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України;

- у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0049-01024 від 02.09.2019 позивачем нараховано пеню у розмірі 7 936,16 грн, за період 26.11.2021 по 26.05.2022. Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість і нормам чинного законодавства, однак за власною ініціативою зменшив розмір пені на 50%, тобто до 3 68,08 грн;

- оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 88 301,51 грн, нарахованих за період з 26.11.2021 по 12.09.2022. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства;

- оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано 3% річних у розмірі 10 429,42 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд першої інстанції дійшов висновку про помилковість розрахунку позивача, оскільки КП "Київський метрополітен" нараховано 3% річних також на день здійснення відповідачем оплати боргу. Відтак, за розрахунками суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 10 142,70 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПрАТ "НЕК "Укренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі №910/9472/22 в частині задоволення позовних вимог - скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних у відповідній частині.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що поза увагою місцевого господарського суду залишився той факт, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є необґрунтованими, з огляду на особливий порядок розрахунків на ринку електричної енергії та вимог ст. 75 Закону України «Про ринок електричної електроенергії», а також те, що відповідач не має можливості користуватися коштами на рахунку зі спеціальним режимом використання.

Заявник апеляційної скарги вказує, що відповідач міг лише сплачувати позивачу вартість електричної енергії з метою врегулювання небалансів виключно з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку і наявності коштів, що надійшли від учасників ринку, на такому рахунку, тому нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних є неправомірним.

Також в тексті апеляційної скарги скаржник просить зменшити розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних на 99%.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційні скарги та письмові пояснення

20.02.2023 Позивач до Північного апеляційного господарського суду подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на, що наявність рахунку із спеціальним режимом використання не виключає застосування до споживача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат. Щодо клопотання відповідача про зменшення пені, інфляційних втрат та 3% річних позивач зазначає, що відсутні підстави для його задоволення.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2023 апеляційну скаргу ПрАТ "НЕК "Укренерго" у справі №910/9472/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Апеляційна скарга ПрАТ "НЕК "Укренерго" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2023 у справі №910/9472/22, вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи.

13.02.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/9472/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 відкрито апеляційне провадження у справі №910/9472/22; розгляд апеляційної скарги ПрАТ "НЕК "Укренерго на рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі №910/9472/22 призначено на 14.03.2023.

Явка сторін

У судове засідання з`явилися 14.03.2023 представники сторін.

Позиції сторін у справі

Представник скаржника у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав та просив її задовольнити. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі №910/9472/22 скасувати. Водночас, у разі залишення судового рішення без змін, просив зменшити розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних на 99%.

Представник позивача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Також просив відмовити у задоволенні клопотання про зменшення пені, інфляційних втрат та 3% річних на 99%.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, КП "Київський метрополітен" (сторона відповідальна за баланс/СВБ) є учасником ринку, зобов`язаним повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальним перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є оператором системи передачі (ОСП) - юридичною особою, відповідальною за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії, на якого, зокрема, покладені функції адміністратора розрахунків (АР) - юридичної особи, яка забезпечує організацію проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг.

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" за відповідною заявою приєдналось до Договору про врегулювання небалансів електричної енергії (надалі - Договір), яка була акцептована Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" 02.09.2019 за №0049-01024, що підтверджується повідомленням ДП "НЕК "Укренерго" від 03.09.2019 №01/34082 про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії.

У повідомленні зазначено, що договір є публічним та укладається сторонами з урахуванням статті 634 Цивільного кодексу України та розміщений на офіційному сайті ДП "НЕК "Укренерго" https://ua.energy/.

Згідно з п. 1.3, 1.4 Договору (в редакції наказів №85 від 06.03.2020; №634 від 26.11.2020, №6 від 05.01.2021, №111 від 25.02.2021, №141 від 16.03.2021, №303 від 01.06.2021, №58 від 31.01.2022, №161 від 21.04.2022, №176 від 16.05.2022) за цим Договором СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи. ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України "Про ринок електричної енергії" та Правилами ринку, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №307 (надалі - Правила ринку).

Вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби відповідно до Правил ринку. Оплата платежів відповідно до цього Договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених діючим законодавством. Порядок розрахунку обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначається Правилами ринку (п.п. 2.1, 2.2. Договору в усіх редакціях).

За умовами п. 3.3 Договору (в усіх редакціях) ОСП зобов`язаний, зокрема, виконувати розрахунки обсягу та вартості небалансу електричної енергії та інші розрахунки відповідно до цього Договору та правил ринку; проводити розрахунки з СВБ у порядку та в терміни, визначені Правилами ринку.

Відповідно до п. 3.4 Договору (в усіх редакціях) СВБ має право, зокрема, отримувати плату за електричну енергію, продану ОСП за результатами врегулювання небалансів на ринку електричної енергії та за результатом інших платежів, передбачених Правилами ринку.

У п. 4.1 Договору (в усіх редакціях) визначено, що за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору сторони несуть одна перед одною відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Згідно із п. 4.2 Договору (в редакції наказу №303 від 01.06.2021) у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акту купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів, визначеної главою 2 цього Договору, відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами цього договору (п. 5.1 Договору в усіх редакціях).

Цей Договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заяви-приєднання до цього Договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заява-приєднання. Після реєстрації учасника ринку ОСП зобов`язаний надати такій СВБ витяг з відповідного реєстру. Якщо жодна зі сторін не звернулась до іншої сторони у строк не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього Договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (п. 9.1, п. 9.2 Договору в усіх редакціях).

Відповідачем приєднано позивача до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучено до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору №0049-01024, дата акцептування 02.09.2019), що підтверджується повідомленням за вих. №01/340082 від 03.09.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі укладеного між сторонами Договору у листопаді 2021 року позивачем поставлялась, а відповідачем отримувалась балансуюча електрична енергія, що підтверджується підписаним сторонами Актом №ВН/21/11-0049 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів згідно з Договором №0049-01054 від 02.09.2019.

Так, відповідно до п. 1.1 Акта купівлі-продажу СВБ отримала, а ОСП поставив електричну енергію для врегулювання небалансів у період з 01.11.2021 по 30.11.2021 у обсягах 1 512,938 МВт*год. загальною вартістю 4 857 048,88 грн.

Пунктом 1.2 Акту купівлі-продажу визначено, що ОСП отримала, а СВБ поставила електричну енергію для врегулювання небалансів у період з 01.11.2021 по 30.11.2021 у обсягах 1 245,336 МВт*год. загальною вартістю 3 360 301,38 грн.

На оплату придбаної електричної енергії для врегулювання небалансів відповідачу були виставлені позивачем рахунки-фактури на загальну суму 436 052,38 грн, а саме: №089 від 18.11.2021 (розрахунковий період - 01.11.2021) на суму 80 185,72 грн, №554 від 18.11.2021 (розрахунковий період - 03.11.2021) на суму 144 318,43 грн, №793 від 18.11.2021 (розрахунковий період - 04.11.2021) на суму 98 368,07 грн, №030 від 18.11.2021 (розрахунковий період - 05.11.2021) на суму 48 938,00 грн, №953 від 18.11.2021 (розрахунковий період - 01.11.2021) на суму 64 242,16 грн.

У відповідності до п. 7.7.4 Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку АР на банківський рахунок учасника ринку здійснюється протягом чотирьох робочих днів з дати направлення рахунка.

Враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 7.7.4 Правил ринку, суд приходить до висновку, що строк виконання спірного грошового зобов`язання відповідача по сплаті заборгованості за поставлену електричну енергію у загальному розмірі 436 052,3 грн у листопаді 2021 року настав.

16.06.2022 позивач звернувся до відповідача з претензією №12/04-109, в якій вимагав у останнього оплатити наявну заборгованість за Договором про врегулювання небалансів електричної енергії №0049-0024 від 02.09.2019 у розмірі 436 052,38 грн, а також нараховані за порушення зобов`язань за вказаним Договором пеню у розмірі 144 789,80 грн, 3% річних у розмірі 135 035,85 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 1 232 416,06 грн.

У свою чергу, 05.09.2022 відповідачем сплачено заборгованість за вказаними рахунками-фактурами у розмірі 436 052,38 грн, що підтверджується платіжними дорученням: №1692 від 05.09.2022 на суму 80 185,72 грн (призначення платежу - 03328913; за електричну енергію для врегулювання небалансів; IMBALANCE; 089; 01.11.2021; 0049-01024; 02.09.2019; в т.ч. ПДВ 20% - 13 364,29 грн); №1693 від 05.09.2022 на суму 144 318,43 грн (призначення платежу - 03328913; за електричну енергію для врегулювання небалансів; IMBALANCE; 554; 03.11.2021; 0049-01024; 02.09.2019; в т.ч. ПДВ 20% - 24 053,07 грн); №1694 від 05.09.2022 на суму 98 368,07 грн (призначення платежу - 03328913; за електричну енергію для врегулювання небалансів; IMBALANCE; 793; 04.11.2021; 0049-01024; 02.09.2019; в т.ч. ПДВ 20% - 16 394,68 грн ); №1695 від 05.09.2022 на суму 48 938,00 грн. (призначення платежу - 03328913; за електричну енергію для врегулювання небалансів; IMBALANCE; 030; 05.11.2021; 0049-01024; 02.09.2019; в т.ч. ПДВ 20% - 8 156,33 грн); №1696 від 05.09.2022 на суму 64 242,16 грн (призначення платежу - 03328913; за електричну енергію для врегулювання небалансів; IMBALANCE; 953; 09.11.2021; 0049-01024; 02.09.2019; в т.ч. ПДВ 20% - 10 707,03 грн).

26.10.2022 КП "Київський метрополітен" подало клопотання до Господарського суду міста Києва в якому просило закрити провадження у справі в частині стягнення боргу у розмірі 436 052,38 грн у зв`язку з тим, що відповідачем 05.09.2022 сплачено борг у повному обсязі.

Водночас, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з даним позовом 16.09.2022, тобто після сплати відповідачем заборгованості у розмірі 436 052,38 грн відповідно до платіжних доручень №1692 від 05.09.2022 на суму 80 185,72 грн; №1693 від 05.09.2022 на суму 144 318,43 грн; №1694 від 05.09.2022 на суму 98 368,07 грн; №1695 від 05.09.2022 на суму 48 938,00 грн; №1696 від 05.09.2022 на суму 64 242,16 грн.

Оскільки сплата відповідачем заборгованості до звернення позивача з даним позовом до суду, у даному випадку, не є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач пред`явив позов після сплати відповідачем заборгованості у частині 436 052,38 грн, а відтак спір в цій частині не існував саме на момент подання даного позову, тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що в частині стягнення з відповідача заборгованості слід відмовити.

Також, суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, у розмірі 7 936,16 грн, за період 26.11.2021 по 26.05.2022 суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість і нормам чинного законодавства, однак за власною ініціативою зменшив розмір пені на 50%, тобто до 3 68,08 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 88 301,51 грн, нарахованих за період з 26.11.2021 по 12.09.2022 суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства. Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, у розмірі 10 429,42 грн. суд першої інстанції дійшов висновку про помилковість розрахунку позивача, оскільки КП "Київський метрополітен" нараховано 3% річних також на день здійснення відповідачем оплати боргу. Відтак, за розрахунками суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 10 142,70 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Звертаючись з апеляційної скаргою, відповідач не погоджується з місцевим господарським судом лише в частині стягнення 3% річних у розмірі 10 142,70 грн, інфляційні втрат у розмірі 88 301,51 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, суд апеляційної інстанції керуючись ч. 1 ст. 269 ГПК України, здійснює перегляд справи №910/9472/22 в межах та доводів апеляційної скарги, а саме в частині стягнення % річних у розмірі 10 142,70 грн, інфляційні втрат у розмірі 88 301,51 грн.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній відповідачем частині) не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.1.ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно із ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними га іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Положеннями ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів. Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частиною 2 статті 68 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що виробники зобов`язані надавати послуги з балансування в обсягах та випадках, визначених цим Законом та правилами ринку. Надавати послуги з балансування мають право також споживачі у порядку, визначеному правилами ринку. Постачальник послуг з балансування має відповідати вимогам правил ринку щодо надання послуг з балансування.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України , якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вже вище було зазначено, місцевий господарський суд відповідно до матеріалів справи встановив факт, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою придбаної відповідачем електричної енергії для врегулювання небалансів позивачем нараховано 3% річних у розмірі 10 429,42 грн та інфляційних втрат у розмірі 88 301,51 грн, нарахованих за період з 26.11.2021 по 12.09.2022 на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Положеннями 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18). Визначене ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних у розмірі 10 142,70 грн, інфляційні втрат у розмірі 88 301,51 грн відповідач вказує на неможливість стягнення з останнього заборгованості в силу існування спеціального порядку розрахунків на балансуючому ринку згідно з ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», колегія суддів зазначає таке.

Стосовно доводів скаржника про неможливість стягнення заборгованості в силу існування спеціального порядку розрахунків на балансуючому ринку згідно з ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно із ч. 4 ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках.

Кошти з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оператора системи передачі перераховуються відповідно до правил ринку на:

1) поточні рахунки постачальників послуг з балансування та сторін, відповідальних за баланс, крім електропостачальників;

2) поточні рахунки із спеціальним режимом використання електропостачальників;

3) поточний рахунок оператора системи передачі.

З метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування під час врегулювання системних обмежень оператор системи передачі може вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунка.

З наведеної статті закону вбачається, що її зміст не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з постачальником електричної енергії (позивачем) тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, навпаки, передбачено можливість відповідача для належного виконання грошових зобов`язань, вносити грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач (боржник) не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема з поточного рахунку, задля належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21, від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, а також постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №910/9374/21.

Вищевикладене також спростовує посилання скаржника не напривально обраний позивачем спосіб захисту.

Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що твердження скаржника про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, є неспроможними, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права.

Посилання відповідача, як на підставу для зменшення заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 є помилковими, оскільки обставини справи у вказаній постанові є відмінними від обставин даної справи, адже у справі №902/417/18 позивач нарахував суму пені, штрафу та відсотки річних, що разом перевищувала майже в два рази суму заборгованості, яка була повністю сплачена відповідачем після відкриття провадження у справі. Натомість у справі, що розглядається, такі обставини не встановлені, що свідчить про неподібність відносин у вказаній справі та даній.

З огляду на зазначене вище правомірним є задоволення позову судом першої інстанції про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10 142,70 грн, інфляційних втрат у розмірі 88 301,51 грн.

Щодо заявленого відповідачем в апеляційній скарзі клопотання про зменшення розміру пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України неодноразово послідовно викладався Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.

У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Слід зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).

Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/1.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2021 у справі №902/417/18 дійшла висновку про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, значених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір неустойки, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №918/289/19.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає з ПрАТ «НЕК «Укренерго» сум штрафних санкцій є невиправданим додатковим прибутком позивача та одночасно непомірним тягарем для відповідача. Стягнення з відповідача вказаної суми, яка не передбачена фінансовим планом ПрАТ «НЕК «Укренерго», загрожуватиме нормальній операційній системі роботи оператора системи передачі, перешкоджатиме ефективному та надійному функціонуванню ринку електричної енергії, унеможливить безперебійне постачання електричної енергії кінцевим споживачем.

Проте, оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що сам лише факт скрутного фінансового становища відповідача не може бути єдиною самостійною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки означені посилання нівелюють інститут застосування пені та штрафу за порушення зобов`язання, у даному випадку, порушення строків врегулювання небалансів електричної енергії.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що місцевий господарський суд за власною ініціативою було зменшено заявлений до стягнення з відповідача розмір пені на 50%.

Суд апеляційної інстанції погоджується із доводами позивача, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії Російської Федерації, проте наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, оскільки якби порушення строків врегулювання небалансів електричної енергії мало б місце після 24.02.2022 (тобто, після запровадження військового стану), то підлягав би доведенню сам факт наявності такого порушення з огляду на очевидність причин затримки.

Крім того, як вірно було зауважено судом першої інстанції, що КП "Київський метрополітен" виконує стратегічні завдання для захисту людей, оскільки станції метрополітену цілодобово працюють як бомбосховище під час повітряних тривог, а поїзди метро під час повітряної тривоги призупиняють рух наземною ділянкою на "червоній" лінії, а на "зеленій" не курсують через Південний міст. Вказані обставини, також свідчать про негативний вплив військової агресії на діяльність позивача.

Враховуючи вище наведене, відсутні підстави для задоволення поданого відповідачем до суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Інші наведені доводи скаржника, викладені в поданій ним апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі №910/9472/22 (в оскаржуваній відповідачем частині), та, відповідно, апеляційна скарга ПрАТ «НЕК «Укренерго» є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду Києва 09.01.2023 у справі №910/9472/22 покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.01.2023 у справі №910/9472/22 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №910/9472/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями - 22.03.2023.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко