ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2023 р. Справа№ 925/1165/16(925/359/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Копитової О.С.

суддів: Остапенка О.М.

Полякова Б.М.

за участю секретаря судового засідання: Гуньки О.В.,

та представників сторін:

від ПАТ "Жашківський маслозавод" - Лозовський В.М.;

від ІП "Дойче Аграртехнік" - Соловйов А.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік»

на рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року

(повний текст складено 08.11.2022 року)

у справі № 925/1165/16 (925/359/21) (суддя Боровик С.С.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Жашківський маслозавод»

в особі арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича

до іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік»

про визнання недійсним договору та стягнення 3 413 041,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року по справі № 925/1165/16 (925/359/21) позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір поворотної фінансової допомоги № 241 від 17.12.2014 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Жашківський маслозавод» (надалі по тесту - ПАТ «Жашківський маслозавод», позивач) та іноземним підприємством «Дойче Аграртехнік» (надалі по тексту - підприємство «Дойче Аграртехнік», відповідач). Стягнуто з підприємства «Дойче Аграртехнік» на користь ПАТ «Жашківський маслозавод» 3963041,00 грн. поворотної фінансової допомоги згідно договору № 241 від 17.12.2014 року та 4540,00 грн. зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, підприємство «Дойче Аграртехнік» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати повністю рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року у справі № 925/1165/16 (925/359/21) та прийняти нове рішення, яким відмовити ПАТ «Жашківський маслозавод» у задоволенні його позовних вимог до підприємства «Дойче Аграртехнік». Здійснити розподіл судових витрат.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що вважає оскаржуване рішення місцевого суду незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте без з`ясування всіх обставин справи.

При цьому, апелянт зазначає, що справа №925/1165/16 про банкрутство ПАТ «Жашківський маслозавод» була порушена ухвалою господарського суду Черкаської області від 09.11.2016 року, в зв`язку з чим в судовому порядку можуть бути визнані недійсними правочини укладені ПАТ «Жашківський маслозавод» за один рік до порушення справи про банкрутство, тобто з 09.11.2015 року по 08.11.2016 року, як це передбачено ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Положення Кодексу України з процедур банкрутства, зокрема ч. 2 ст. 42 застосуванню не підлягають.

Приписи ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, тобто до 21.10.2019 року. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019 року - підлягають застосуванню приписи ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Позивач, же ставить питання перед судом про визнання недійсним договору фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року, який було укладено з відповідачем поза межами однорічного «підозрілого періоду», який передував порушенню справи про банкрутство позивача, а також перерахуванню позивачем відповідачеві за цим договором в період з 26.12.2014 року по 12.03.2015 року грошових коштів на загальну суму 3 963 041,00 грн.

Отже, укладення спірного правочину між позивачем та відповідачем - договору фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року, а також перерахування за цим правочином позивачем відповідачеві в період з 26.12.2014 року по 12.03.2015 року загальної суми 3 963 041,00 грн. не підпадають під дію «підозрілого періоду» в один рік, як спеціальної норми, встановленої ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Також апелянт зазначає, що оскільки позивач звернувся з даним позовом до відповідача в квітні 2021 року, то в даному випадку для спірних правовідносин, пропущений загальний трирічний строк позовної давності, у відповідності до ст. 257 Цивільного кодексу України, який сплинув 12.03.2018 року.

Тобто, позивач звернувся з позовом до місцевого суду про визнання недійсним спірного правочину, а також стягнення коштів за таким правочином з пропущенням строку позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, що є підставою для відмови в задоволенні позову .

Також апелянт зазначає, що відповідачем у справі на стадії підготовчого розгляду було подано до суду першої інстанції заяву про застосування спливу строків позовної давності до спірних правовідносин, в якій, зокрема, ставилося питання про застосування, як загального строку позовної давності в три роки, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, так і спеціального скороченого строку в один рік, встановленого ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що передував порушенню провадженню у справі про банкрутство позивача, а також відповідач просив суд першої інстанції відмовити позивачеві в задоволенні позову повністю, на підставі ч.ч. 3,4, ст. 267 Цивільного кодексу України.

Проте, місцевий суд помилково, без жодних обґрунтувань та в порушення ст.ст. 257, 267 Цивільного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відмовив відповідачеві у задоволенні заяви про застосування спливу строків позовної давності до спірних правовідносин і натомість задовольнив позовні вимоги позивача до відповідача в повному обсязі.

Тому, апелянт просить суд апеляційної інстанції переглянути оскаржуване рішення та задовольнити заяву про застосування спливу строків позовної давності від 09.05.2022 року і застосувати до спірних правовідносин наслідки у вигляді відмови позивачеві у задоволенні його позовних вимог до відповідача в повному обсязі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2022 року апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі головуючого судді: Копитової О.С., суддів: Остапенка О.М., Сотнікова С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 року витребувано з господарського суду Черкаської області матеріали справи № 925/1165/16 (925/359/21) за позовом ПАТ «Жашківський маслозавод» в особі арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф. до іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» про визнання недійсним договору та стягнення 3 413 041,00 грн. та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» на рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року у справі № 925/1165/16 (925/359/21) до надходження матеріалів справи № 925/1165/16 (925/359/21) до Північного апеляційного господарського суду.

14.12.2022 року від господарського суду Черкаської області на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 07.11.2022 року надійшли матеріали справи № 925/1165/16(925/359/21) за позовом ПАТ «Жашківський маслозавод» в особі арбітражного керуючого Кучака Юрія Федеровича до іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» про визнання недійсним договору та стягнення 3 413 041,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» на рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року у справі № 925/1165/16 (925/359/21). Розгляд апеляційної скарги призначено на 01.02.2023 року.

23.01.2023 року та 30.01.2023 року на електронну адресу Північного апеляційного господарського суду від представника іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» адвоката Куркова М.С. надійшла заява б/н від 22.01.2023 року про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

30.01.2023 року на електронну адресу суду ліквідатора боржника Кучака Ю.Ф. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року - без змін.

Обґрунтовуючи поданий відзив ліквідатор зазначає, що вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, а рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права.

При цьому ліквідатор зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, загальна сума фінансової допомоги ПАТ «Жашківський маслозавод» на користь підприємства «Дойче Аграртехнік» наданої на підставі договору фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року становить 3 963 041,00 грн.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 08.11.2016 року було порушено провадження у справі №925/1165/16 про банкрутство ПАТ «Жашківський маслозавод».

Отже, перерахування грошових коштів на рахунок іншого учасника господарських відносин відбулось до порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Жашківський маслозавод».

Разом з цим, 21.04.2015 року рішенням господарського суду міста Києва у справі №910/18142/14 серед іншого стягнуто з ПАТ «Жашківський маслозавод» на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №03/10/00-KL від 10.02.2010 року в розмірі 128 243 222,71 грн., а також судовий збір у розмірі 73 080 грн. Вказане рішення Київським апеляційним господарським судом залишене без змін.

Рішенням господарського суду Черкаської області у справі №925/594/15 від 26.05.2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ «Жашківський маслозавод» на користь ПАТ «Золотоніський маслоробний комбінат» 1 175 302,13 грн. основного боргу та 25 506,05 грн. судового збору. Вказане рішення Київським апеляційним господарським судом залишене без змін.

01.04.2015 року рішенням господарського суду Черкаської області у справі №925/134/16 стягнуто з ПАТ «Жашківський маслозавод» на користь фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності 760 188,80 грн. залишку основного боргу, 246 249,42 грн. пені, 15 324,07 грн. як 3% річних, 42 813,23 грн. інфляційних витрат на підставі договору №146/15 від 14.06.2015 року, 15 968,63 грн. судових витрат та 10000,00 грн. на відшкодування адвокатських витрат.

27.09.2016 року рішенням господарського суду Черкаської області у справі №925/1038/16 стягнуто з ПАТ «Жашківський маслозавод» на користь ПрАТ «Сєверодонецьке науково-виробниче об`єднання «Імпульс» - 8 400 000,00 грн. вартості неотриманого товару за договором поставки товару №3-15 від 03.06.2015 року та 126 000,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

31.07.2017 року ухвалою господарського суду Черкаської області у справі №925/1165/16 про банкрутство ПАТ «Жашківський маслозавод» серед іншого було визнано грошові вимоги працівників по заробітній платі до ПАТ «Жашківський маслозавод» в сумі 531 141,04 грн. та затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ «Жашківський маслозавод» в сумі ,29 грн.

Таким чином, ліквідатор вважає, що незважаючи на зачну кредиторську заборгованість до порушення господарським судом справи про банкрутство, керівництвом ПАТ «Жашківський маслозавод» було надано іншому учаснику господарських правовідносин грошові кошти в сумі 3 963 041,00 грн. в позику без відсотків.

Ліквідатор зазначає, що боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення заборгованості діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Водночас, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фруадаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019 року, №910/8357/18 від 28.11.2019 року).

Тому, усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредиторів.

Ліквідатор вказує, що позов про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги № 241 від 17.12.2014 року, заявлений ПАТ «Жашківський маслозавод» відповідно до ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства на підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та ч. 3, 6 ст. 13 Цивільного кодексу України з підстав недопустимості зловживанням правом, на відміну від визнання недійсним фіктивного правочину, лише на підставі ст. 234 Цивільного кодексу України.

Таким чином, ліквідатор стверджує, що відповідач помилково посилається в апеляційній скарзі на неможливість застосування ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, оскільки позовна заява містить зовсім інше нормативно-правове обґрунтування, а тому апеляційна скарга в цій частині є безпідставною.

Також ліквідатор не погоджується з апелянтом щодо наявності підстав для застосування строків позовної давності до вказаних правовідносин.

На думку ліквідатора, аналізуючи питання поважності причин пропуску строку позовної давності через призму, як Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» так і Кодексу України з процедур банкрутства, є всі підстави для визнання поважними причини пропуску строків позовної давності для звернення з відповідним позовом, про що до господарського суду Черкаської області були подані відповідні письмові пояснення при розгляді справи.

Ліквідатор наголошує на відсутності у розпорядника майна документів, зміст яких давав можливість встановити факт укладення оскаржуваних договорів; фінансова звітність, яка була надана розпоряднику майна, не відображала відомостей про укладення та виконання оскаржуваних договорів, що в свою чергу виключає обізнаність розпорядника майна про факт вчинення відповідних майнових дій під час виконання повноважень розпорядника майна; дії керівних органів боржника щодо укладення та виконання оскаржуваних правочинів є очевидно недобросовісними та внаслідок таких недобросовісних дій керівних органів боржника щодо укладення та виконання оскаржуваного договору поворотної фінансової допомоги, розпорядник майна був позбавлений можливості оскарження таких правочинів на виконання приписів ст.20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

При цьому ліквідатор наголошує на недобросовісних діях керівних органів боржника щодо укладення та виконання оскаржуваного договору поворотної фінансової допомоги в сукупності з обмеженими повноваженнями розпорядника майна та наявністю підстав для визнання незаконною бездіяльності попереднього арбітражного керуючого.

При цьому, ліквідатор просить суд врахувати наявність боргу у відповідача перед позивачем, за рахунок повернення якого можливе задоволення вимог кредиторів, що в свою чергу є фактично основною метою ліквідаційної процедури.

Таким чином, враховуючи викладене, ліквідатор вважає, що місцевий суд належним чином встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

30.01.2023 року через відділ документообігу суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2023 року, у зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2023 року, для розгляду справи сформовано колегію у складі головуючого судді: Копитової О.С. суддів: Остапенка О.М., Полякова Б.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» на рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року у справі № 925/1165/16 (925/359/21) та призначено до розгляду на 01.02.2023 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.01.2023 року задоволено заяву представника іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» адвоката Куркова М.С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Судове засідання по справі № 925/1165/16 (925/359/21) призначено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2023 року розгляд справи № 925/1165/16 (925/359/21) відкладено на 08.02.2023 року.

08.02.2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 15.03.2023 року.

В судове засідання 15.03.2023 року з`явились представники позивача та відповідача та надали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 15.03.2023 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови в даній справі.

Згідно зі ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ліквідатор ПАТ «Жашківський маслозавод» Кучак Ю.Ф. звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до підприємства «Дойче Аграртехнік» про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року та застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь ПАТ «Жашківський маслозавод» грошових коштів в сумі 3 413 041,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 09.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, ухвалено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

04.06.2021 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд визнати недійсним договір поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 та стягнути з відповідача на користь ПАТ «Жашківський маслозавод» 3 963 041, 00 грн.

Підготовче засідання у даній справі неодноразово відкладалося.

12.05.2022 року до місцевого суду від відповідача надійшла заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності, обґрунтована тим, що позивачем при зверненні до суду 18.03.2021 року з вимогами про визнання недійсним договору від 17.12.2014 року пропущено загальний трирічний строк позовної давності. Також позивачем наголошувалось і на пропуску річного строку визначеного ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбаченого для звернення до суду з вимогами про визнання правочинів боржника недійсними.

19.07.2022 року від позивача надійшли письмові пояснення до позовної заяви, в яких останній просив суд визнати поважними причини пропуску строків позовної давності для звернення ліквідатора з даною позовною заявою та задовольнити позов.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року по справі №925/1165/16(925/359/21) позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір поворотної фінансової допомоги № 241 від 17.12.2014 року, укладений між ПАТ «Жашківський маслозавод» та підприємством «Дойче Аграртехнік». Стягнуто з іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» на користь ПАТ «Жашківський маслозавод» 3 963 041,00 грн. поворотної фінансової допомоги згідно договору № 241 від 17.12.2014 року та 4540,00 грн. зі сплати судового збору. Зобов`язано видати наказ.

Обґрунтовуючи прийняте рішення місцевий суд зазначив, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі № 405/1820/17 від 24.07.2019, № 910/8357/18 від 28.11.2019),

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, яка передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

Внаслідок надання фінансової допомоги за оспорюваним правочином у період настання зобов`язання із погашення заборгованості перед кредиторами, виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, що свідчить про очевидну недобросовісність сторони оскаржуваного договору, а тому є переконливим висновок про те, що є всі підстави для визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги на підставі загальних норм цивільного законодавства, як такого, що вчинений на шкоду інтересам кредиторів (як фраудаторний правочин).

При цьому, розглядаючи питання щодо застосування строків позовної давності встановлених Цивільним кодексом України, місцевим судом констатовано пропуск позивачем визначених строків позовної давності, однак, місцевий суд визнав поважними причини пропуску ліквідатором зазначеного строку і прийняв рішення по суті спору.

Зазначене рішення і переглядається судом апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року по справі №№925/1165/16(925/359/21) - скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Черкаської області від 08.11.2016 року відкрито провадження у справі №925/1165/16 про банкрутство ПАТ «Жашківський Маслозавод», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Каплю С.В.

Постановою господарського суду Черкаської області від 18.11.2019 року ПАТ «Жашківський Маслозавод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.

На даний час провадження у справі №925/1165/16 перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

Позивач зазначає, що під час виконання повноважень ліквідатора банкрута, арбітражним керуючим Кучаком Ю.Ф. встановлено, що між ПАТ « Жашківський маслозавод» та підприємством «Дойче Аграртехнік» було укладено договір поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року.

Відповідно до умов договору позикодавець передає позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в сумі 2 750 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути дану суму коштів не пізніше 31.12.2014 року.

Договір скріплений печатками та підписаний обома сторонами.

30.12.2014 року сторонами було укладено Додаткову угоду №1, згідно якої позичальник зобов`язується повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2015 року.

12.01.2015 року сторонами було укладено Додаткову угоду №2, згідно якої позикодавець передає позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в сумі 9 000 000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути дану суму коштів в строк та на умовах, передбачених Договором.

30.12.2015 року сторонами було укладено Додаткову угоду №3, згідно якої позичальник зобов`язується повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 31.12.2018 року.

З банківської виписки вбачається, що ПАТ « Жашківський маслозавод» на користь підприємства «Дойче Аграртехнік» перерахувало з призначенням платежу: надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №241 від 17.12.2014 року: 12.03.2015 року - 1 368 041,00 грн.; 29.01.2015 року - 1 395 000,00 грн.; 29.01.2015 року - 650 000,00 грн. 26.12.2014 року - 550 000,00 грн.

Таким чином, ПАТ «Жашківський маслозавод» перерахувало на користь підприємства «Дойче Аграртехнік» 3 963 041,00 грн. поворотної фінансової допомоги.

Зазначений факт встановлений судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

При цьому, перераховані грошові кошти ПАТ « Жашківський маслозавод» не були повернуті у строк до 31.12.2018 року.

В зв`язку з чим станом на день розгляду справи у відповідача наявна заборгованість перед позивачем за договором надання поворотної фінансової допомоги № 241 від 17.12.2014 року в розмірі 3 963 041,00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що звертаючись до господарського суду Черкаської області з позовом в межах справи № 925/1165/16 про банкрутство ПАТ «Жашківський маслозавод» з вимогами про визнання недійсним договору про надання поворотної фінансової допомоги № 241 від 17.12.2014 року в розмірі 3 963 041,00 грн. та стягнення отриманих коштів ліквідатор посилався на ч.2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

В подальшому ліквідатором подано пояснення до позовної заяви, в яких останній, змінив свою заяву та з посиланням на загальні норми цивільного законодавства та численну судову практику наголошував, що внаслідок надання фінансової допомоги відповідачу за оспорюваним правочином у період настання зобов`язання із погашення заборгованості перед кредиторами, виконання грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, і вказані обставини стали підставами для порушення провадження у справі про банкрутство, тобто, фактично обставини чітко вказують на підстави для звернення позивача із позовом про визнання оспорюваного договору недійсним, оскільки такий договір є фраудаторним правочином.

При цьому, позивач наголошував на повноваженнях суду щодо самостійного визначення норми права яка підлягає застосуванню в даних правовідносинах для належного захисту прав позивача.

Позивачем зазначено, що обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів установлених під час розгляду справи та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу - «jura novit curia» - «суд знає закон».

Колегія суддів в повному обсязі зважаючи та підтримуючи загальновідомі принципи, зокрема і принцип «jura novit curia» зазначає, що їх дотримання судом в жодному разі не позбавляє позивача обов`язку визначити підстави та предмет свого позову, одночасно вказавши норми діючого законодавства, які на його думку порушені відповідачем, оскільки, саме позивач знає (або припускає) хто і яким чином порушив його права та/або охоронювані законом інтереси і в який спосіб його права підлягають захисту (поновленню).

Суд першої інстанції при прийнятті рішення врахував подану позивачем заяву та прийняв рішення без застосування приписів ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства та дійшов висновку, що є всі підстави для визнання недійсним оспорюваного договору на підставі загальних норм цивільного законодавства, як такого, що вчинений на шкоду інтересам кредиторів (фраудаторний правочин)

Колегія суддів погоджується з відповідними доводами та висновками місцевого суду в силу наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 174 Господарського кодексу України передбачає можливість виникнення господарських зобов`язань з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Наведеними вище нормами господарського законодавства врегульовано правові підстави виникнення господарських зобов`язань, до яких, зокрема, належить господарський договір.

Порядок укладення господарських договорів врегульовано нормами цивільного права та господарського законодавства.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Параграф 2 Цивільного кодексу України визначає правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1- 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.215 та ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду викладено у постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) висновок про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13Цивільного кодексу України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд наголошує, правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник, який вчиняє дії, пов`язані із зменшенням його платоспроможності після виникнення у нього зобов`язання із повернення заборгованості діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Водночас будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у справі № 405/1820/17 від 24.07.2019, № 910/8357/18 від 28.11.2019),

В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані.

Тому усі боржники мають добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.

На підтвердження таких дій боржника ліквідатором встановлено, що перерахування грошових коштів на рахунок іншого учасника господарських відносин -відповідача відбулось до порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ «Жашківський маслозавод», зокрема: 12.03.2015 року - 1 368 041,00 грн.; 29.01.2015 року - 1 395 000,00 грн.; 29.01.2015 року - 650 000,00 грн. 26.12.2014 року - 550 000,00 грн.

Разом з цим, 21.04.2015 року рішенням господарського суду міста Києва у справі №910/18142/14 серед іншого стягнуто з ПАТ «Жашківський маслозавод» на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором №03/10/00-KL від 10.02.2010 року в розмірі 128 243 222,71 грн., а також судовий збір у розмірі 73 080 грн. Вказане рішення Київським апеляційним господарським судом залишене без змін.

Рішенням господарського суду Черкаської області у справі №925/594/15 від 26.05.2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ «Жашківський маслозавод» на користь ПАТ «Золотоніський маслоробний комбінат» 1 175 302,13 грн. основного боргу та 25 506,05 грн. судового збору. Вказане рішення Київським апеляційним господарським судом залишене без змін.

01.04.2015 року рішенням господарського суду Черкаської області у справі №925/134/16 стягнуто з ПАТ «Жашківський маслозавод» на користь фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності 760 188,80 грн. залишку основного боргу, 246 249,42 грн. пені, 15 324,07 грн. як 3% річних, 42 813,23 грн. інфляційних витрат на підставі договору №146/15 від 14.06.2015 року, 15 968,63 грн. судових витрат та 10000,00 грн. на відшкодування адвокатських витрат.

27.09.2016 року рішенням господарського суду Черкаської області у справі №925/1038/16 стягнуто з ПАТ «Жашківський маслозавод» на користь ПрАТ «Сєверодонецьке науково-виробниче об`єднання «Імпульс» - 8 400 000,00 грн. вартості неотриманого товару за договором поставки товару №3-15 від 03.06.2015 року та 126 000,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

31.07.2017 року ухвалою господарського суду Черкаської області у справі №925/1165/16 про банкрутство ПАТ «Жашківський маслозавод» серед іншого було визнано грошові вимоги працівників по заробітній платі до ПАТ «Жашківський маслозавод» в сумі 531 141,04 грн. та затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ «Жашківський маслозавод» в сумі ,29 грн.

Таким чином, незважаючи на зачну кредиторську заборгованість, керівництвом ПАТ «Жашківський маслозавод» було надано іншому учаснику господарських правовідносин грошові кошти в сумі 3 963 041,00 грн. в позику без відсотків, що відповідно мало наслідком порушення прав інших кредиторів боржника.

Водночас, суд зазначає, що можливість судового захисту суб`єктивного права особи в разі його порушення, визнання або оспорювання, серед іншого, обумовлена строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу - позовною давністю (ст.256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в ст. 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (див. висновки, викладенні у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі N 924/1114/18, від 03.04.2018 у справі N 910/31767/15).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України у визначенні початку перебігу строку позовної давності має значення не лише встановлення, коли саме особа, яка звертається за захистом свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу, довідалася про порушення цього права або про особу, яка його порушила, а й коли ця особа об`єктивно могла дізнатися про порушення цього права або про особу, яка його порушила.

Обов`язок позивача довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд зазначає, що і в разі пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника. Тому при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі N 922/5094/14).

У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме боржник, а не арбітражний керуючий (ліквідатор), а тому, визначаючи початок перебігу позовної давності у цій справі, слід враховувати, коли про порушене право дізнався або міг дізнатись боржник в особі уповноваженого органу. Тож, при дослідженні питання пропуску позовної давності в спорі слід з`ясовувати, коли про порушення своїх прав довідався або міг довідатися боржник в особі уповноваженого органу.

Отже, при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, дізналася або могла довідатися особа, що є носієм права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження із захисту цього права. У справах про банкрутство цією особою є арбітражний керуючий, на якого за законом на підставі рішення суду покладаються обов`язки та надаються повноваження розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора. При цьому і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 року у справі N 10/5026/995/2012, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.03.2020 року у справі N 14/325 "б").

Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 8 ст. 261 Цивільного кодексу України винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Тлумачення ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України свідчить, що потрібно розрізняти початок перебігу позовної давності залежно від виду позовних вимог.

У справі, яка переглядається предметом судового розгляду є позовна заява ліквідатора боржника - ПАТ «Жашківський маслозавод» про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2017 року.

Статтею 92 Цивільного кодексу України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Отже, для юридичної особи як сторони правочину (договору тощо) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином (аналогічні висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.03.2018 у справі N 464/5089/15, від 04.04.2019 у справі N 910/15456/17, від 28.05.2019 у справі N 5015/118/11, від 22.10.2019 у справі N 910/15453/17, від 05.03.2020 у справі N 14/325 "б").

Таким чином, враховуючи вищевикладене, у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого про визнання недійсними правочинів, укладених боржником днем початку перебігу позовної давності є день вчинення таких правочинів (подібний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 11.02.2020 року у справі N 10/5026/995/2012).

За викладених обставин, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем в особі ліквідатора при зверненні з цим позовом пропущено строки позовної давності.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Частинами 4 та 5 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом наведених норм, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму Цивільного кодексу України).

Суд звертається до правової позиції, що послідовно викладалась Верховним Судом, зокрема, в постановах від 15.05.2018 у справі N 922/2058/17, від 13.11.2018 у справі N 924/127/17, від 15.01.2019 у справі N 910/2972/18, від 10.04.2019 у справі N 6/8-09, від 13.08.2019 у справі N 910/11614/18, від 22.08.2019 у справі N 910/15453/17, від 03.09.2019 у справі N 920/903/17, від 19.11.2019 у справі N 910/16827/17.

Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого ст. 74 Господарського процесуального кодексу, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.

Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в пункті 23.6 постанови від 30.01.2019 у справі N 706/1272/14-ц (провадження N 14-456цс18) та в пунктах 61, 62 постанови від 21.08.2019 у справі N 911/3681/17 (провадження N 12-97гс19).

Таким чином, враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності умов:

- особа (позивач) наведе поважні, на її думку, причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надасть суду докази, що підтверджують існування цих обставин;

- суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановить їх існування та дійде висновку про їх об`єктивний характер, і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права.

За відсутності будь-якої з наведених умов, суд не має права визнавати існування поважних причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, надавати у зв`язку з цим особі (позивачу) судовий захист порушеного права та задовольняти відповідні вимоги.

Як було зазначено вище, ліквідатор 18.03.2021 року звернувся по місцевого суду з позовною заявою про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року, тобто майже через 7 років.

При цьому, ні в позовній заяві, ні в заяві про збільшення розміру позовних вимог ліквідатор не зазначає про причини за яких ним пропущено строк позовної давності та не просить суд визнати їх поважними.

Відповідачем 12.05.2022 року подано до місцевого суду заяву про застосування спливу строків позовної давності, яка обґрунтована тим, що на його думку для спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України, сплинув 12.03.2018 року.

Після поданої заяви, ліквідатором подано письмові пояснення, в яких останній, зокрема, просить суд визнати поважними причини пропуску строків позовної давності для звернення ліквідатора боржника з позовною заявою про визнання недійсним договору та стягнення коштів.

Обґрунтовуючи подані пояснення ліквідатор зазначає, що останній, лише отримавши доступ до рахунків боржника, після проведення аналізу фінансового стану боржника в тому числі за період дії процедур банкрутства, встановив факт укладення оскаржуваного договору; відповідно до Акту приймання-передачі документів від арбітражного керуючого Каплі С.В. до арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф., який складений 28.11.2019 року, Договір поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року ліквідатору боржника не передавався; дії керівних органів боржника щодо укладення та виконання оскаржуваного правочину є очевидно недобросовісними та внаслідок таких недобросовісних дій керівних органів боржника щодо укладення та виконання оскаржуваного договору поворотної фінансової допомоги, розпорядник майна був позбавлений можливості оскарження таких правочинів на виконання приписів ст.20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Суд першої інстанції визнав поважними причини пропуску строку позовної давності, при цьому, надаючи оцінку поважності причин пропуску строку позовної давності не визначив в чому саме полягають ті об`єктивні причини пропуску позовної давності і за яких підстав суд визнав їх поважними.

Суд першої інстанції лише зазначив «враховуючи те, що даний позов розглядається в межах справи про банкрутство ПАТ «Жашківський маслозавод», після відкриття провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі; щодо боржника норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні у порівнянні з іншими нормами чинного законодавства; ліквідатор банкрута виконує свої повноваження відповідно до положень Кодексу України з процедур банкрутства, суд вважає причини пропуску строку позовної давності поважними».

Колегія суддів не погоджується з судом першої інстанції та не вважає, що позивачем (ліквідатором позивача) доведено належними доказами поважність причин пропуску строку позовної давності.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку позовної давності при зверненні за захистом порушеного права у спорі, стороною якого є боржник, що вирішується у справі про банкрутство, суди мають виходити з їх об`єктивного, а не суб`єктивного характеру, тобто з обставин, які підтверджують ці причини та вказують на існування об`єктивної перешкоди для боржника своєчасно звернутися за захистом порушеного права.

Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку позовної давності у спірних правовідносинах , суд з огляду на положення ст. 13 Цивільного кодексу України («Межі здійснення цивільних прав»), має враховувати добросовістність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки, тощо.

Суд першої інстанції з посиланням на аналогічні доводи визнав добросовісною поведінку позивача та недобросовісною поведінку відповідача, жодним чином не обґрунтувавши свої висновки.

Як вже встановлено вище, і в разі пред`явлення у межах справи про банкрутство позову самою особою, право якої порушене (боржником), і у разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, якою може бути арбітражний керуючий, перебіг позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.

Відповідно до частини восьмої статті 261 ЦК України винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Відхід від наведеної позиції щодо правил визначення початку перебігу позовної давності у спорах у справах про банкрутство при зверненні боржника/арбітражного керуючого до суду з вимогами про захист цивільного права або інтересу боржника означав би не передбачене законом, а тому безпідставне наділення арбітражного керуючого як особи, що у справі про банкрутство діє від імені боржника, особливим статусом з наданням одночасно боржнику як носію права у спорі не передбаченої нормами закону переваги перед іншими учасниками цього спору у захисті своїх прав та інтересів, зокрема, обмежує протилежну сторону спору у захисті своїх прав та інтересів щодо предмета спору, і, відповідно, ставить її у нерівне становище перед суб`єктом звернення - боржником/арбітражним керуючим.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.96 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" за заявами NN 22083/93, 22095/93; пункт 570 рішення від 20.09.2011 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" за заявою N 14902/04).

Правильність зазначеної позиції щодо правил визначення початку перебігу позовної давності у спорах у справах про банкрутство при зверненні з вимогами боржника/арбітражного керуючого також узгоджується із позицією законодавця щодо розмежування в ч. 4 ст. 10 та в ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передумов та підстав, зокрема, для вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником.

Так, закріплюючи в нормах ч. 4 ст. 10 та в ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» правило щодо можливості визнання недійсною угоди боржника у справі про банкрутство за загальних підстав недійсності правочину, які визначені цивільним законодавством України, законодавець тим самим поширив на вимоги, що заявлені в порядку ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», загальні умови щодо звернення за захистом порушеного права, передбачені цивільним законодавством, - у межах позовної давності.

Водночас у ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавець врегулював особливості заперечення правочинів і майнових дій боржника, визначивши спеціальні (відмінні) підстави, умови та порядок заперечення правочинів та майнових дій боржника: обмежив коло осіб, що можуть заперечувати правочин, вчинений боржником, та спростовувати майнові дії боржника; навів вичерпний перелік підстав для цих вимог; встановив граничний (преклюзивний) строк (що є іншим, ніж позовна давність) для звернення з вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого боржником, або про спростування майнових дій.

Норми ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не містять подібних особливостей та обмежень.

Тому визначення початку перебігу строку позовної давності з дня, коли саме арбітражний керуючий у справі про банкрутство дізнався про оспорюваний правочин, не відповідає наведеним правилам застосування норми матеріального права.

Не може, на думку апеляційного суду, вказана обставина бути і підставою для визнання причин пропуску строку позовної давності поважною.

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові № 10/5026/995/2012 від 11.02.2020 року дійшов висновку, що у спорі, що вирішується у справі про банкрутство, обставини порушення провадження у справі про банкрутство та призначення арбітражного керуючого самі по собі (за відсутності інших обставин) не можуть розглядатись судами як виключення, що вказують на їх винятковий характер, свідчити про об`єктивність перешкоди для заявника звернутись за захистом порушеного права у межах позовної давності, а відповідно і бути поважною причиною (причинами) пропуску цього строку.

При цьому колегія суддів, приймаючи відповідне рішення враховує і дії самого ліквідатора в зазначеній справі.

Як убачається з матеріалів справи, ліквідатор під час судового розгляду наполягав на необхідності поповнення ліквідаційної маси боржника за рахунок стягнення з відповідача коштів отриманих за Договором поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року.

При цьому жодних дій щодо стягнення з відповідача вказаних коштів, як дебіторської заборгованості боржника ліквідатором не вчинялось ( в матеріалах справи відсутні такі докази).

Натомість ліквідатором подано позовну заяву (поза межами строку позовної давності) щодо визнання недійсним Договору поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року та повернення отриманих коштів в порядку реституції.

Крім того, майже одночасно ліквідатором подано до господарського суду міста Києва заяву про порушення відносно відповідача справи про банкрутство, при цьому в якості безспірних вимог ініціюючого кредитора ліквідатор посилався саме на невиконання відповідачем умов Договору поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року та додаткових угод до нього, при цьому, заперечуючи його дійсність в іншому судовому процесі в господарському суді Черкаської області при розгляді означеної справи.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, та також встановлені судом у справі обставини, суд дійшов висновку, що позовна заява ліквідатора ПАТ «Жашківський маслозавод» Кучака Ю.Ф. про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги №241 від 17.12.2014 року є такою, що не підлягає задоволенню у зв`язку із спливом позовної давності. Поважності причин пропуску позовної давності ліквідатором не доведено.

З огляду на все вищевикладене, рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року у справі N 925/1165/16 (925/359/21) підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В даному випадку апеляційним судом відмовлено в задоволенні позовних вимог в зв`язку з застосуванням строків позовної давності за заявою позивача, що помилково не було зроблено місцевим судом.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу директора іноземного підприємства «Дойче Аграртехнік» Соловйова Анатолія Михайловича на рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року - задовольнити.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 01.11.2022 року у справі № 925/1165/16 (925/359/21) - скасувати.

3.Прийняти нове рішення.

В задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства «Жашківський маслозавод» в особі арбітражного керуючого Кучака Юрія Федоровича - відмовити.

4. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

5.Справу №925/1165/16 (925/359/21) повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 21.03.2023 року.

Головуючий суддя О.С. Копитова

Судді О.М. Остапенко

Б.М. Поляков