ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. м. Рівне Справа № 918/962/22

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради (майдан Незалежності, 2, м. Вараш, Рівненська область, 34400, ; електронна адреса: ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" (вул. Вершила М., буд. 41а, Андрусів, Рівненський район, Рівненська область, 35421, ) про стягнення 251 323 грн 28 коп.

у судове засідання з`явилися:

- від позивача: Костючик К.О.;

- від відповідача: Кучеренко О.В.

ВСТАНОВИВ:

16.11.2022 на поштову адресу Господарського суду Рівненської області надійшов позов Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради (далі - КП "Вараштепловодоканал" ВМР, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" (далі - ТОВ "Віртуоз ЛТД", відповідач), у якому позивач, посилаючись на ст.. ст. ст. 7, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 173, 174, 230-232 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 525, 526, 530, 625, 626, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 11, 73, 161-164, 169, 170, 172 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) стягнути з відповідача 251 323 грн 28 коп. (з яких: 1 425,23 грн. - заборгованість за послуги теплової енергії в гарячій воді (опалення); 30 498,83 грн. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води; 70 678,36 грн. - заборгованість за послуги з водопостачання; 77 867,90 грн. - заборгованість за послуги з водовідведення; 27 552,44 грн. - інфляційні втрати; 3 332,42 грн. - три проценти річних; 39 968,10 грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог КП "Вараштепловодоканал" ВМР вказує, що відповідач не виконує зобов`язання за Договорами № 184 "Т" купівлі-продажу теплової енергії від 02.11.2015 та № 165 "В" на централізоване водопостачання та водовідведення від 02.11.2015, в частин повного та своєчасного проведення розрахунків, внаслідок чого за відповідачем утворилася заборгованість.

Оскільки відповідачем прострочено зобов`язання, позивачем нараховано інфляційні втрати, 3 % річних та пеню на суму простроченого зобов`язання, а саме:

1. інфляційні втрати у розмірі 27 552.44 грн з яких:

- 337,71 грн. нараховано на суму боргу 1 425,23 грн (опалення, договір № 184);

- 4 635,77 грн. нараховано на суму боргу 30 498,83 грн (гаряча вода, договір № 184);

- 11 835,89 грн. нараховано на суму боргу 77 867,90 грн (водовідведення, договір №165);

- 10 743, 07 грн. нараховано на суму боргу 70 678,36 грн (водопостачання, договір №165).

2. три проценти річних у розмірі 3 332.42 грн. з яких:

- 65,48 грн. нараховано на суму боргу 1 425,23 грн (опалення, договір № 184);

- 556,49 грн. нараховано на суму боргу 30 498,83 грн (гаряча вода, договір № 184);

- 1 420,82 грн. нараховано на суму боргу 77 867,90 грн (водовідведення, договір № 165);

- 1 289,63 грн. нараховано на суму боргу 70 678,36 грн. (водопостачання, договір № 165).

3. пеня (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення) у розмірі 39 968,10 грн з яких:

- 529,20 грн. нараховано на суму боргу 1 425,23 грн (опалення, договір №184);

- 6 718,08 грн. нараховано на суму боргу 30 498,83 грн (гаряча вода, договір №184);

- 17 152,24 грн. нараховано на суму боргу 77 867,90 грн (водовідведення, договір №165);

- 15 568,58 грн. нараховано на суму боргу 70 678,36 грн (водопостачання, договір №165).

Ухвалою від 22.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/962/22. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 13.12.2022.

13.12.2022 від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" має намір скористатися процесуальним правом на подання відзиву щодо суті спору, процесуальний строк на подання якого наразі не сплинув.

13.12.2022 від відповідача надійшов відзив. У відзиві ТОВ "Віртуоз ЛТД" зазначає, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки за Договорами № 184 "Т" купівлі-продажу теплової енергії від 02.11.2015 та № 165 "В" на централізоване водопостачання та водовідведення від 02.11.2015 КП "Вараштепловодоканал" ВМР жодного разу не проінформувало про зміну тарифів, не надало жодного первинного документу про проведення господарської операції з надання послуг за договорами, а також у позовній заяві відсутнє посилання на будь-які рахунки та не надано як доказ жодного рахунку. Із лютого 2022 року ТОВ "Віртуоз ЛТД" припинило свою господарську діяльність, що підтверджується податковими деклараціями з ПДВ та у зв`язку із введенням воєнного стану у відповідача настали форс-мажорні обставини, що унеможливлює виконання зобов`язань за Договорами № 184 "Т" купівлі-продажу теплової енергії від 02.11.2015 та № 165 "В" на централізоване водопостачання та водовідведення від 02.11.2015.

Крім того, відповідач звертає увагу, що у позовній заяві КП "Вараштепловодоканал" ВМР посилається на лист № 150 від 07.02.2022 з інформацією стосовно наявної заборгованості, а також надання акту звірки взаємних розрахунків з пропозицією перевірити сальдо і сплатити борг. При цьому акт містить інформацію що в разі його неповернення, сальдо вважається підтвердженим. Даний лист був вручений за адресою Світанок, Лубенський район, Полтавська область, 37434, водночас місцезнаходженням ТОВ "Віртуоз ЛТД" є вул. Вершила М., буд. 41а, Андрусів, Рівненський район, Рівненська область, 35421. Отже кому було вручено даний лист та які документи були реально вкладені в нього невідомо.

13.12.2022 у визначений судом час для проведення судового засідання о 13:30 год. у приміщенні Господарського суду Рівненської області відсутнє електропостачання. Встановлено, що у приміщення Господарського суду Рівненської області з`явилися представники позивача Гаврилюк Я.В. та Костючик К.О. При цьому у суду відсутня можливість провести судове засідання 13.12.2022 по справі № 918/962/22. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність призначення дати для розгляду справи.

Ухвалою від 13.12.2022 повідомлено учасників справи, що підготовче засідання у справі № 918/962/22 відбудеться 03.01.2023.

23.12.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій КП "Вараштепловодоканал" ВМР зазначає, що згідно з умовами договорів у позивача відсутній обов`язок особисто повідомляти відповідача про зміну тарифу, а до позовної заяви долучено в якості доказів рішення уповноваженого органу щодо змін тарифів на комунальні послуги. Позивач повідомляє про зміну тарифів через засоби масової інформації. При цьому на сайті ВМР та у друкованих засобах масової інформації було опубліковано інформацію щодо змін у тарифах за посиланнями згідно з переліком, наведеним у відповіді на відзив.

Щодо аргументів відповідача про відсутність надісланих на його адресу рахунків на оплату послуг позивач вказує, що такі рахунки не є первинним документом, а обов`язок із оплати наданих послуг виникає в силу закону та залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості товару. Строк виконання зобов`язання встановлено до 20 числа місяця наступного за звітним, а тому наявність чи відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити за надані послуги.

Позивач заперечує проти аргументів відповідача про наявність у останнього форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язання з оплати наданих послуг за договорами та зазначає, що настання форс-мажорних обставин повинно бути підтверджено сертифікатом ТПП. При цьому борг виник задовго до повномасштабного вторгнення (військової агресії) російської федерації на територію України, останні нарахування за спожиті послуги здійснено до настання цієї події.

Також позивач зазначає, що лист № 150 від 07.02.2022 містить адресата Товариство з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" (с. Бабин Рівненської області) і куди був направлений рекомендований лист з відміткою про отримання. Даний лист був отриманий у відділенні поштового зв`язку в с. Бабин Рівненської області, а також штрих-код містить напис населеного пункту «Бабин», що дає підстави для висновку, що надрукована адреса працівниками відділення поштового зв`язку «Світанок, Лубенський район, Полтавська область» є технічною помилкою останніх. Враховуючи викладене, відповідачем в порушення свого обов`язку щодо вчасної оплати комунальних послуг, було також порушено і обов`язок стосовно повідомлення позивача про зміну свого місцезнаходження (доказів спростування не надано), що в черговий раз підтверджує недобросовісність відповідача.

Позивач підкреслює, що відповідачем не оспорюється факт отримання послуги, жодна із нарахованих позивачем сум, що підлягають стягненню (не надано контррозрахунків) не заперечується отримання претензій, об`ємів спожитих комунальних послуг тощо, при цьому згідно з ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

03.01.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності за зобов`язаннями, що виникли з Договорів.

У запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що позивач в якості доказів інформування у засобах масової інформації про зміну тарифів надав до відповіді на відзив копії сторінок з невідомих засобів масової інформації з інформацією про зміну тарифів на комунальні послуги Кузнецовського МКП на теплову енергію, послугу з централізованого постачання гарячої води, послугу з централізованого опалення, послугу централізованого водопостачання та водовідведення від 2018 року та інформацією про намір здійснити зміну тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення у 2018 році. Як вбачається із доданих позивачем до позовної заяви тарифи на послугу з постачання гарячої води змінювались 4 рази. Таким чином, на переконання відповідача, позивач ухилився від виконання п. 4.2.4 договору, який зобов`язує теплопостачальника повідомити споживача через засоби масової інформації про зміну тарифів. Відповідач повторно вказує на те, що у позовній заяві не надано жодного рахунку, відсутнє посилання на будь-які рахунки. А із лютого 2022 року ТОВ "Віртуоз ЛТД" припинило свою господарську діяльність, що підтверджується податковими деклараціями з ПДВ та у зв`язку із введенням воєнного стану у відповідача настали форс-мажорні обставини, що унеможливлює виконання зобов`язань за Договорами. Також відповідач зазначає, що твердження позивача про те, що відповідач не повідомив про зміну адреси відповідно до умов договору не завадило йому відправити позовну заяву за новим місцезнаходженням відповідача вул. Вершила, М., 41а, с. Андрусіїв, Рівненський район, Рівненська область, 35421.

03.01.2023 у судовому засіданні оголошено перерву до 17.01.2023.

10.01.2023 від позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді.

13.01.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення стосовно заперечень на відповідь на відзив та заяву про застосування строків позовної давності. У даних поясненнях позивач зазначає, що обов`язок повідомляти про зміну тарифів існує не виключно через засоби масової інформації, а й шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності). Щодо заяви про застосування строків позовної давності, позивач зазначає, що борг за Договорами по суті почав виникати із 2019 року. А розрахунки, надані позивачем, що справді містять інформацію з 2017 року, надані оскільки з них вбачається розгорнуте, детальне нарахування та сплата / несплата відповідачем коштів.

Ухвалою від 17.01.2023 продовжено за ініціативою суду строк підготовчого провадження у справі на 30 днів - до 20.02.2023. Закрито підготовче провадження у справі № 918/962/22. Призначено справу № 918/962/22 до судового розгляду по суті на 14.02.2023.

14.02.2023 від відповідача надійшло клопотання про визнання доказів неналежними у справі, а саме: копію акта звірки взаємних розрахунків, за період з 01.01.2020-01.03.2021, копію заяви про реструктуризацію заборгованості від 22.03.2021, копію договору на реструктуризацію заборгованості, копію листа № 150 від 07.02.2022, копію акту звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.2021-30.01.2022.

У судовому засіданні 14.02.2023 оголошено перерву до 14.03.2023.

14.03.2023 у судове засідання з`явилися представники позивача та відповідача, які аргументували свої правові позиції із посилання на заяви по суті спору, долучені до матеріалів справи. Відповідач просив суд застосувати наслідки спливу строків позовної давності до зобов`язань, що виникли у нього за Договорами.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача та заперечення відповідача, судом встановлено наступне.

Між Кузнецовським міським комунальним підприємством та ТОВ «Віртуоз ЛТД» було укладено договори:

- №184 «Т» купівлі-продажу теплової енергії від 02.11.2015 року (далі - договір №184);

- №165 «В» на централізоване водопостачання та водовідведення від 02.11.2015 року (далі - договір №165).

Пунктом 1 рішення Вараської міської ради «Про внесення змін до установчих документів та затвердження статуту комунального підприємства «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради в новій редакції» №524 від 25.06.2021 назву Кузнецовського міського комунального підприємства замінено на комунальне підприємство «Вараштепловодоканал» Вараської міської ради (далі - КП «ВТВК» BMP).

Згідно п.1.1. договору №184 Теплопостачальник (КП «ВТВК» BMP) бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві (ТзОВ «Віртуоз ЛТД») теплову енергію в гарячій воді потрібних йому обсягах, відповідно до фактичного споживання теплової енергії з гіди приладів обліку, а у разі їх відсутності на об`єктах, згідно додатку №1 до цього договору.

Згідно з п.1 додатку №1 до договору №184 об`єкт на який надаються послуги: їдальні ЗОШ № 1, 2, 3, 4, 5 та гімназії м. Кузнецовськ (нині - Вараш).

Згідно з п.2.1. договору №184 теплова енергія постачається споживачеві у гарячій воді такі потреби: опалення та вентиляція в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року.

Згідно п.3.2.2. договору №184 Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, які передбач єн договором.

Відповідно до п.5.1. договору №184 облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку.

Згідно п.6.1. договору №184 ціна договору визначається відповідно до фактичного споживання теплової енергії, згідно показань встановлених приладів обліку та діючих тарифів, а у разі їх відсутності на об`єкті - об`єм постачання визначається розрахунковим способом. Також вказано, що у разі зміни тарифів під час дії договору оплата Споживачем наданих йому послуг здійснюється за новими цінами без зміни інших умов договору.

Згідно п.6.2. договору №184 розрахунки за теплову енергію здійснюються шляхом перерахування Споживачем коштів на розрахунковий рахунок Теплопостачальника, згідно наданих рахунків відповідно до спожитих об`ємів та встановлених тарифів, не пізніше 20-го числа місяця наступного за звітним. Згідно п.6.3. договору №184 розрахунковим періодом є календарний місяць.

У зв`язку із тим, що за ТОВ «Віртуоз ЛТД» перестав виконувати зобов`язання за Договором договору №184 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 31 924,06 грн. з яких 30 498,83 грн. - за послуги гарячого водопостачання та 1 425,23 грн - за послуги теплової енергії в гарячій воді (опалення), яку позивач просить стягнути з відповідача.

Як встановлено судом, на виконання вимог п.8.1. договору №184 КП «ВТВК» ВМР неодноразово зверталось до ТОВ «Віртуоз ЛТД» з претензіями стосовно погашення заборгованості. Зокрема, 04.04.2022 на поштову адресу ТзОВ «Віртуоз ЛТД» було відправлено претензію №4570-379-22 від 01.04.2022 на суму 33 442,14 грн з доданим розрахунком заборгованості. При цьому, згідно інформації (дані трекінг-відправлень) з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» (https://www.ukrposhta.ua/ua) вбачається, що рекомендований лист 590 було вручено ТзОВ «Віртуоз ЛТД» 07.04.2022. Відповідно, ТОВ «Віртуоз ЛТД» було проінформовано про наявну заборгованість, проте вищезгадана претензія була проігнорована, а борг не сплачено.

Остання сплата Боржника за отримані послуги згідно договору №184, була здійснена 27.10.2021 у розмірі 3 628,86 грн за гарячу воду.

Згідно п.1.1. договору №165 Водопостачальник (КП «ВТВК» ВМР) бере на себе зобов`язання забезпечувати Споживача (ТОВ «Віртуоз ЛТД») питною водою, яка відповідає чинному стандартові або дозволу Держстандарту України та Міністерства охорони здоров`я України на відхилення від стандарту, в об`ємах, відповідно до показників приладів обліку, а у разі їх відсутності, згідно встановлених норм та приймати від Споживача стічну воду до комунального трубопроводу.

Згідно з п.1.2. договору №165 об`єкт на який надаються послуги: їдальні ЗОШ №1,2,3,4,5 та гімназії м.Кузнецовськ (нині - Вараш).

Згідно з п.2.1.1. договору №165 споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачання холодної води та водовідведення.

Згідно з п.3.6. договору №165 оплата за постачання холодної води та приймання стічних вод до каналізації здійснюється Споживачем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Водопостачальника, до 20-го числа місяця наступного за звітним, згідно до поданого рахунку.

У зв`язку із тим, що за ТОВ «Віртуоз ЛТД» перестав виконувати зобов`язання за Договором договору №1165 за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 148 546,26 грн., з яких 77 867,90 гри. - за послуги з водовідведення та 70 678,36 грн - за водопостачання.

На виконання вимог п.6.6. договору №165 КП «ВТВК» ВМР зверталось до ТОВ «Віртуоз ЛТД» з претензіями стосовно погашення заборгованості в письмовому порядку. Зокрема, 04.04.2022 на поштову адресу ТзОВ «Віртуоз ЛТД» було відправлено претензію №4570-373-22 від 01.04.2022 на суму 148 546,26 грн з доданим розрахунком заборгованості. При цьому, згідно з інформацією (дані трекінг-відправлень) з офіційного веб-сайту АТ«Укрпошта» (https://www.ukrposhta.ua/ua) вбачається, що рекомендований лист 590 було вручено ТзОВ «Віртуоз ЛТД» 07.04.2022.

Відповідно, ТОВ «Віртуоз ЛТД» було проінформоване про наявну заборгованість, проте вищезгадана претензія була повністю проігнорована, а борг не сплачено.

Остання сплата Боржника за отримані послуги згідно договору №165, була здійснена 27.10.2021 у розмірі 2 533,38 грн за водопостачання та 2 621,02 за водовідведення.

10.02.2022 КП «ВТВК» ВМР на адресу відповідача було скеровано лист №150 від 07.02.2022 (далі - лист №150) з інформацією стосовно наявної заборгованості, а також надано акт звірки взаємних розрахунків в двох екземплярах (один для повернення з підписом) з пропозицією перевірити сальдо і сплатити борг.

Згідно з інформації, що міститься в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення», лист №150 був вручений особисто відповідачу 18.02.2022. При цьому, доданий до листа №150 акт звірки взаємних розрахунків містить інформацію, що «в разі неповернення акта звірки, сальдо вважається підтвердженим». Такий акт Відповідачем повернуто не було.

Жодних звернень, листів, зауважень щодо виставлених сум тощо від відповідача не надходило, таким правом відповідач не користувався, хоча періодично все ж таки здійснював оплати за спожиті послуги.

Сторони узгодили між собою та зафіксували у пунктах 1.1. договорів №184, 165, що позивач бере на себе зобов`язання забезпечувати відповідача питною водою, тепловою енергією (опалення, гаряча вода) та приймання стічної води до комунального трубопроводу (каналізації), а відповідач своєчасно оплачувати такі послуги на підставі рахунків (п.2.1.1., п.3.6. договору №165; п.1.2., п.3.2.2., п.6.2. договору №184).

Розрахунок вартості спожитих енергоносіїв проводиться на підставі показників приладів обліку використання води та теплової енергії (п.1.1, п.5.1. договору №184; п.1.1., п.3.2. договору 165). При цьому, обов`язок подання таких показників покладено на Відповідача (п.5.1. п.5.3. договору №184; п.2.1.5 договору № 165).

Відповідач зобов`язаний не пізніше 20-го числа місяця, наступного за звітним вносити плату за спожиті послуги (п. 3.6. договору №165; п. 6.2. договору №184). Водночас, умови договору не пов`язують виникнення обов`язку у відповідача щодо оплати отриманих послуг з отриманням рахунків. Натомість, договором передбачено обов`язок відповідача оплачувати такі послуги не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір 184, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у сторін даного правочину взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 276 Господарського кодексу України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту.

При цьому Договір № 165 за своєю правовою природою є договором надання послуг.

01.05.2019 набув законної сили новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIII), який істотно змінив принципи відносин у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також запровадив нову термінологію та класифікацію комунальних послуг, вніс зміни в організацію надання комунальних послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

При цьому, вказаним Законом чітко визначено умови перехідного періоду. Так, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII до переходу на нові договори про надання комунальних послуг, що будуть укладені за правилами, визначеними Законом № 2189-VIII, продовжують діяти старі договори про надання комунальних послуг, що укладалися за вимогами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Закон № 1875-IV).

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово- комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово- комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених КМУ або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

При цьому між сторонами відсутній спір щодо обсягу спожитої теплової енергії, а також обсягів водопостачання та водовідведення, натомість спірним питанням є тариф, який має застосовуватись для визначення їх вартості.

Тариф (ціна) на теплову енергію та воду, яку позивач постачав за Договорами відповідачу, є державною регульованою ціною, яка запроваджується Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку (ч. 3 ст. 189, ст. 191 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» передбачено, що державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Згідно з ч. 3 цієї ж статті зміна рівня державних регульованих цін здійснюється в порядку і строки, що визначаються органами, які відповідно до цього Закону здійснюють державне регулювання цін. Зміна рівня державних регульованих цін може здійснюватися у зв`язку із зміною умов виробництва і продажу (реалізації) продукції, що не залежать від господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про природні монополії» предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій згідно з цим Законом є, зокрема ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.

У абз. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про природні монополії» зазначено, що суб`єкти природних монополій зобов`язані дотримуватися встановленого порядку ціноутворення, стандартів і показників безпеки та якості товару, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках.

Згідно з абз. 7 ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, належить встановлення тарифів на теплову енергію суб`єктам природних монополій у сфері теплопостачання, ліцензування діяльності яких здійснюється Комісією.

Відповідно до підп. 2 п. а) ст. 28 Закону України «про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання), тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, на інші комунальні послуги (крім тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, тарифів на комунальні послуги, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), побутові, транспортні та інші послуги.

За вимогами чинного законодавства України встановленню органами місцевого самоврядування тарифів на комунальні послуги обов`язково передує процедура інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності.

Так, абзацом першим ч. 4 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

На виконання вимог Закону наказом Мінрегіону від 05.06.2018 № 130, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 26.06.2018 за № 753/32205, затверджено Порядок інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності (далі - Порядок), яким визначено відповідну процедуру (механізм) інформування споживачів виконавцями комунальних послуг, передбачено перелік інформації, що має доводитися до відома споживачів.

Відповідно до вимог п. 2 розділу ІІ Порядку протягом 5 робочих днів з дня подання відповідних розрахунків до органу, уповноваженого встановлювати тарифи (органу місцевого самоврядування), виконавці комунальних послуг інформують споживачів про намір здійснити зміну тарифів (або встановити тарифи) у спосіб, визначений Порядком, та доводять до відома споживачів інформацію, передбачену цим Порядком.

За вимогами абз. 1 п. 5 розділу ІІ Порядку інформація, зазначена у п.п. 3, 4 розділу ІІ, доводиться до відома споживачів шляхом розміщення

- на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності),

- у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування),

- веб-сайті виконавця комунальних послуг (за наявності),

- на інформаційних стендах в абонентських відділах виконавців комунальних послуг та на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги.

При цьому, з метою оптимізації витрат виконавців комунальних послуг на розміщення усього блоку визначеної Порядком інформації та за усіма вищезазначеними способами, абзацом другим пункту 5 Порядку встановлено, що виконавець комунальних послуг може обрати один із вищеперелічених способів доведення інформації (крім розміщення на інформаційних стендах в абонентських відділах виконавців комунальних послуг та на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування) як основний для розміщення всього масиву необхідної інформації, визначеної цим Порядком. За допомогою інших способів, передбачених в абзаці першому пункту 5 розділу ІІ, а також шляхом обов`язкового розміщення інформаційного повідомлення у платіжному документі, що застосовується для оплати спожитих послуг, виконавець комунальних послуг повідомляє споживачів про намір зміни тарифів (або встановлення нових тарифів) на комунальні послуги та обов`язково зазначає джерело розміщення всієї необхідної інформації, з якою без перешкод може ознайомитися споживач.

Судом встановлено, що до матеріалів справи долучено докази інформування споживачів (у тому числі відповідача) про зміни в тарифах. Так, на офіційному веб-сайті Вараської міської ради в мережі Інтернет опубліковано інформацію щодо змін у тарифах, а також позивачем надано докази розміщення такої інформації в друкованих засобах масової інформації.

З огляду на викладене, аргументи відповідача про те, що він не був проінформований про зміни в тарифах є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. При цьому як вбачається із Договорів та закону, у позивача відсутній обов`язок інформувати відповідача особисто про зміни в тарифах.

Щодо надсилання претензії № 150 від 07.02.2022, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач повідомляв відповідача про наявність заборгованості за Договорами № 184 та №165, серед іншого, листом № 150 від 07.02.2022, який надсилався на адресу ТОВ "Віртуоз ЛТД", що була зазначена у Договорах, а саме: 35431, Рівненська область, Гощанський район, с. Бабин, вул. Незалежності, 9. Про зміну адреси на вул. Вершила М., буд. 41а, Андрусів, Рівненський район, Рівненська область, 35421 ТОВ "Віртуоз ЛТД" КП "Вараштепловодоканал" ВМР не повідомляло, а відтак позивач мав усі підстави для направлення претензії на адресу, що зазначена в договорі. При цьому саме відповідач несе відповідальність за правовідносини, пов`язані із надсиланням на його попередню адресу листів та документів в силу принципу добросовісності. До листа № 150 від 07.02.2022 було долучено Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 до 30.01.2022. Означений лист вручено 18.02.2022 у відділенні Бабин Рівненської області (трек-номер відправлення 484) (поштова адреса Світанок Лубенський район, Полтавська область, 37343).

Суд надаючи оцінку рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення № 484 керується Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, та враховує висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 та від 13.06.2018 у справі № 820/6755/16. Так, перевірка документів, що посвідчують особу адресата (фізичну особу), особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата, родинні зв`язки з адресатом, а також належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення покладено на працівників поштового зв`язку. Добросовісне виконання працівниками "Укрпошти" своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного. У разі повернення повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення з відміткою про доставку (вручення) відповідному адресату за належною адресою, презюмується, що воно отримано уповноваженою особою. З огляду на викладене, суд констатує, що позивачем належним чином оформлено та відправлено № 150 від 07.02.2022, до якого було долучено Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 до 30.01.2022, на адресу відповідача що вказана ту Договорі.

Крім того, позивачем також направлялися на адресу відповідача що була зазначена у Договорах, а саме: 35431, Рівненська область, Гощанський район, с. Бабин, вул. Незалежності, 9. претензії № 4570-379-22 від 01.04.2022 та № 4570-373-22 від 01.04.2022.

Як встановлено судом, директор ТОВ "Віртуоз ЛТД" звертався до КП "Вараштепловодоканал" ВМР із заявою № 22/03 від 22.03.2021 про реструктуризацію існуючої заборгованості.

23.03.2021 між ТОВ "Віртуоз ЛТД" та КП "Вараштепловодоканал" ВМР укладено Договір на реструктуризацію заборгованості із централізованого водопостачання та водовідведення по Договору № 165 «В» від 02.11.2015. Згідно з даним Договором споживач зобов`язується у термін до 30.09.2021 сплатити заборгованість у сумі, що визначена п. 1.2. даного Договору (122 960 грн 64 коп.) згідно з графіком.

Відповідач просить суд визнати неналежними докази, а саме - лист № 150 від 07.02.2022, заяву № 22/03 від 22.03.2021 про реструктуризацію існуючої заборгованості та Договір на реструктуризацію заборгованості. Ст. 76 ГПК України "Належність доказів" передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що означені докази, а саме - лист № 150 від 07.02.2022, заяву № 22/03 від 22.03.2021 про реструктуризацію існуючої заборгованості та Договір на реструктуризацію заборгованості є належними, стосуються предмету спору, а із даних доказів встановлюються обставини, що входять до предмету доказування.

Відповідач стверджує про те, що позивачем не було надіслано рахунків, такі рахунки відсутні в матеріалах справи, а відтак у відповідача відсутнє зобов`язання із оплати послуг, що виникла на підставі Договорів.. Такі твердження відповідача є хибними та необґрунтованими виходячи з наступного.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер, а обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого йому Позивачем товару виникає в силу закону (ст. ст. 655,692,712 ЦК України, ч. 1 ст. 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення позивачем рахунку на оплату відповідачем вартості здійсненої поставки товару. Аналогічна позиція міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 915/641/19. При цьому Верховний суд в своїй постанові вказав на те, що така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Рахунок за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова від 29.09.2009 № 3-3902к09 Код XVII) слід звернути увагу на те, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти; ненадання рахунку не є невідкладною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє Відповідача від обов`язку сплатити надані послуги.

За змістом статті 692 ЦК України та пункту 3.6 Договору №165 «В» та пункту 6.2. Договору №184 «Т» строк виконання грошового зобов`язання встановлено «до 20-го числа місяця наступного за звітним», а не з моменту отримання рахунку, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє Відповідача від обов`язку сплатити платежі згідно з умовами та у порядку виконання зобов`язань, визначених договорами.

Зважаючи на вищевикладене, договір є основним документом, на підставі якого між сторонами виникли взаємні зобов`язання щодо надання та/або використання послуг та їх оплати, самостійною та достатньою підставою для проведення розрахунків, а відтак аргументи відповідача є необґрунтованими.

Щодо посилання відповідача на те, що у нього існують обставини, що унеможливлюють виконання зобов`язання за Договорами, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, прострочення виконання зобов`язань відповідачем виникло до введення в Україні воєнного стану, при цьому позивач здійснює нарахування відсотків річних, інфляційних втрат та пені на суму основного зобов`язання за Договорами уже під час дії воєнного стану.

При цьому, як вбачається із доказів, наданих відповідачем в якості підтвердження настання обставин непереборної сили, відповідач не надав суду сертифікат торгово-промислової палати, а послався на лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02-7.1 про форс-мажор.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислові палати створюються з метою сприяння розвиткові народного господарства та національної економіки, її інтеграції у світову господарську систему, формуванню сучасних промислової, фінансової і торговельної інфраструктур, створенню сприятливих умов для підприємницької діяльності, всебічному розвиткові усіх видів підприємництва, не заборонених законодавством України, науково-технічних і торговельних зв`язків між українськими підприємцями та підприємцями зарубіжних країн.

Приписами ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Згідно з ч. 2 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Листом-роз`ясненням Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 ТПП України на підставі ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 № 40(3) (з наступними змінами).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

За умовами п. 6.2 регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 регламенту).

Таким чином, порівнюючи офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 з правилами засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які містяться в регламенті, господарський суд доходить таких висновків.

У законі та регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а на сайті ТПП України 28.02.2022 розміщено загальний офіційний лист.

У загальному офіційному листі ТПП України від 28.02.2022 зазначено, що його видано на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" та Статуту ТПП України.

Проте, в ст. ст. 14, 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" нічого не повідомлено про офіційні листи ТПП України та їх правовий статус, а статут ТПП України у вільному доступі відсутній.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 не містить (та і не може містити) ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Загальний офіційний лист ТПП України від 28.02.2022 видано без дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між військовою агресією російської федерації проти України та неможливістю виконання конкретного зобов`язання.

Таким чином, використання загального офіційного листа ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 з метою підтвердження форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у випадку невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання через військову агресію російської федерації проти України повинен супроводжуватися принаймні і іншими докази на підтвердження неможливості виконати зобов`язання в строк та належним чином.

Крім цього, господарський суд бере до уваги, що відповідач мав змогу звернутися до ТПП України або відповідної регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин або ж обставин непереборної сили відповідно до регламенту, проте цього не зробив, а поважних причин неможливості звернутися суду не повідомив.

Як вбачається з листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 форс-мажорною обставиною в Україні визнано військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення 24.02.2022 воєнного стану в нашій державі. Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 і до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, в силу приписів ч. 1 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

28.02.2022 ТПП України видала лист-підтвердження про настання форс-мажорних обставин, утім, такий лист не може слугувати абсолютним доказом неможливості виконати зобов`язання для всіх без виключення суб`єктів господарювання. І навіть в самому листі є застереження про те, обставини є надзвичайними та невідворотними за зобов`язаннями, виконання яких стало неможливим у встановлений термін, але аж ніяк не для всіх зобов`язань, як помилково вказує відповідач.

Тобто головним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Щоб засвідчити форс-мажорні обставини відповідачу необхідно звернутися до Торгово-промислової палати, а для того, щоб отримати сертифікат про форс-мажорні обставини, потрібно довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, які сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається, як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Утім відповідачем не надано належних та допустимих доказів наявності форс-мажору у спірних правовідносинах (відповідний сертифікат Торгово-промислової палати).

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності відповідач у відзиві на позов посилаючись на введення воєнного стану в Україні стверджує, що ці обставини (форс-мажорні) зумовили неможливість виконання ним Договору від 02.03.2020 вцілому на суму несплаченого зобов`язання (128 256 грн 06 коп.).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 та від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17.

Відтак, саме лише твердження відповідача про те, що він немає можливості виконувати зобов`язання за Договорами з 24.02.2022, що сталося з причин настання форс-мажорних обставин, та пов`язане з військовою агресією Російської Федерації проти України та введенням воєнного стану є необґрунтованим. Адже виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. У матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчував би наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за Договором.

Слід відзначити, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарської діяльності та набувати чи сплачувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

Окрім цього, суд зауважує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі форс-мажорні обставини стосуються обох сторін Договору.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань, стороною договору має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання, тому суд відхиляє заперечення відповідача як недоведені документально.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог ЦК України та ГК України взяті на себе зобов`язання не виконав, за надані послуги за Договорами своєчасно та в повному обсязі не розрахувався, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

Загальний розмір заборгованості складає

- 1 425,23 грн. - заборгованість за послуги теплової енергії в гарячій воді (опалення);

- 30 498,83 грн. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води;

- 70 678,36 грн. - заборгованість за послуги з водопостачання;

- 77 867,90 грн. - заборгованість за послуги з водовідведення.

При цьому господарський суд вбачає відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про застування наслідків пропуску позовної давності до означених зобов`язань, з огляду на наступне.

Перебіг позовної давності обчислюється за загальним правилом від дня, коли особа довідалася (могла довідатись) про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).

Наслідки спливу позовної давності визначені статтею 267 ЦК України, згідно із частиною четвертою якої сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За зобов`язаннями, що виникли із Договорів № 184 та № 165 строк позовної давності є загальним та становить 3 роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Господарський суд вбачає, що відповідачем було вчинено означені дії, а саме - відповідачем було здійснено проплати за Договором № 184 - 27.10.2021 у розмірі 3 626 грн 86 коп. за гарячу воду та за Договором 165 27.10.2021 у розмірі 2 533 грн 38 коп. за водопостанчаня та 2 621 грн 02 коп. за водовідведення. Між позивачем та відповідачем підписано Акт взаємних розрахунків за Договором 165 «В», у якому зафіксовано, що станом на 01.03.2021 заборгованість відповідача складає 62 538 грн 61 коп. Директор ТОВ "Віртуоз ЛТД" звертався до КП "Вараштепловодоканал" ВМР із заявою № 22/03 від 22.03.2021 про реструктуризацію існуючої заборгованості. 23.03.2021 між ТОВ "Віртуоз ЛТД" та КП "Вараштепловодоканал" ВМР укладено Договір на реструктуризацію заборгованості із централізованого водопостачання та водовідведення по Договору № 165 «В» від 02.11.2015. Згідно з даним Договором споживач зобов`язується у термін до 30.09.2021 сплатити заборгованість у сумі, що визначена п. 1.2. даного Договору (122 960 грн 64 коп.) згідно з графіком.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. А час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником дій щодо визнання боргу.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення основного боргу.

Інші заперечення та доводи відповідача судом відхилено, оскільки вони правового значення не мають і жодним чином не спростовують висновки суду у даній справі.

Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідача 27 552,44 грн. - інфляційних втрат; 3 332,42 грн. - три проценти річних; 39 968,10 грн. - пені.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Судом перевірено розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу (з з 01.03.2021 до 31.08.2022 та з 01.04.2021 до 31.08.2022) та встановлено, що останні є арифметично вірними в частині розрахунку 3 % річних, що складає 3 332 грн 42 коп.

Водночас розрахунки позивача в частині стягнення інфляційних втрат не є арифметично вірними, адже обґрунтований їх розмір складає 29 275 грн 28 коп.

Тобто розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, тому задоволенню підлягає сума в межах позовних вимог, тобто 27 552 грн 44 коп.

Оскільки позивач просить суд стягнути 27 552 грн 44 коп. інфляційних втрат, господарський суд задовольняє дані позовні вимоги у заявленому позивачем розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як вбачається із ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи договору узгодили між собою та визначили:

- у п. 4.1. Договору № 165, що за несвоєчасну оплату рахунків споживач сплачує водопостачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення;

- у п. 7.2.2 Договору № 184, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Судом перевірено розрахунки пені долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні не є арифметично вірними, оскільки позивач безпідставно проводить нарахування пені у строк понад 6 місяців, що заборонено законом.

Обґрунтований розрахунок пені за Договорами становить 29 737 грн 47 коп.

Зважаючи на викладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення за Договорами пені у розмірі 29 737 грн 47 коп.

Оскільки позивач просить суд стягнути 39 968 грн 10 коп. пені, господарський суд задовольняє дані позовні вимоги у обсязі 29 737 грн 47 коп., а у задоволенні 10 230 грн 63 коп. - відмовляє.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач своїх заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст.75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 241 092 грн 65 коп. (з яких: 1 425 грн 23 коп. - заборгованість за послуги теплової енергії в гарячій воді (опалення); 30 498 грн 83 коп. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води; 70 678 грн 36 коп. - заборгованість за послуги з водопостачання; 77 867 грн 90 коп. - заборгованість за послуги з водовідведення; 27 552 грн 44 коп. - інфляційні втрати; 3 332 грн 42 коп. - три проценти річних; 29 737 грн 47 коп. - пеня).

У решті позовних вимог про стягнення 10 230 грн 63 коп. пені суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 241 092 грн 65 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 3 616 грн 39 коп., який сплачено позивачем згідно з платіжним дорученням № 01499 від 10.11.2022 на суму 3 769 грн 85 коп.- покладається на відповідача.

Відповідно судовий збір у розмірі 153 грн 46 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" (вул. Вершила М., буд. 41а, Андрусів, Рівненський район, Рівненська область, 35421, ) на користь Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради (майдан Незалежності, 2, м. Вараш, Рівненська область, 34400, ; електронна адреса: ) 241 092 (двісті сорок одна тисяча дев`яносто дві) грн 65 коп. (з яких: 1 425 (одна тисяча чотириста двадцять п`ять) грн 23 коп. - заборгованість за послуги теплової енергії в гарячій воді (опалення); 30 498 (тридцять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн 83 коп. - заборгованість за послуги з постачання гарячої води; 70 678 (сімдесят тисяч шістсот сімдесят вісім) грн 36 коп. - заборгованість за послуги з водопостачання; 77 867 (сімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят сім) грн 90 коп. - заборгованість за послуги з водовідведення; 27 552 (двадцять сім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн 44 коп. - інфляційні втрати; 3 332 (три тисячі триста тридцять дві) грн 42 коп. - три проценти річних; 29 737 (двадцять дев`ять тисяч сімсот тридцять сім) грн 47 коп. - пеня).

3. У решті позовних вимог про стягнення 10 230 грн 63 коп. пені - відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Віртуоз ЛТД" (вул. Вершила М., буд. 41а, Андрусів, Рівненський район, Рівненська область, 35421, ) на користь Комунального підприємства "Вараштепловодоканал" Вараської міської ради (майдан Незалежності, 2, м. Вараш, Рівненська область, 34400, ; електронна адреса: ) 3 616 (три тисячі шістсот шістнадцять) грн 39 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано "21" березня 2023 року.

Суддя Романюк Ю.Г.