У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

22 березня 2023 року м. Чернігівсправа № 927/415/23

Суддя Шморгун В. В., розглянувши матеріали позовної заяви № 85 від 16.02.2023

Позивач: Приватне акціонерне товариство Ніжинський жиркомбінат,

, вул. Прилуцька, 2, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Хлібний двір,

УНП 191771727, вул. Кузьми Мініна, 21/2-209, м. Мінськ, Республіка Білорусь, 220141,

поштова адреса: вул. Притицького, 62, корп. 2, ком. 633, м. Мінськ, Республіка Білорусь, 220140

Предмет спору: про стягнення 20 271,00 дол. США,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Приватне акціонерне товариство Ніжинський жиркомбінат звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Хлібний Двір про стягнення 20 271,00 дол. США заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов контракту № 08/10/2021 від 08.10.2021 в частині своєчасної оплати товару.

Пунктом 7.4 Контракту передбачено, що у всьому іншому, що не передбачено даним Контрактом, сторони керуються діючим законодавством України.

Таким чином, при вирішенні спорів сторони керуються Законами України та Господарсько процесуальним кодексом України.

Пунктом 1.3 Контракту сторони визначили умови поставки: DAP кордон України Республіка Білорусь (з/д станція прикордонпереходу Тєрюха) згідно умов Інкотермс 2010.

Згідно із п. 2.1 Контракту поставка товару здійснюється залізничним транспортом насипом в залізничних вагонах-зерновозах ) (далі вагони). Базис поставки товару DAP кордон України Республіки Білорусь, залізничні станції Горностаївка (Україна). Зі сторони Республіки Білорусь станціями переходу через митний кордон є станція Терюха згідно умовам Інкотермс 2010.

Отже враховуючи положення частини п`ятої статті 29 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.09.2020 у справі № 916/363/20, від 24.02.2021 у справі № 912/354/20.

Згідно ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведені вище умови контракту свідчать, що базисом поставки товару є DAP кордон України Республіки Білорусь, залізничні станції Горностаївка (Україна). Зі сторони Республіки Білорусь станціями переходу через митний кордон є станція Терюха згідно умовам Інкотермс 2010.

Відповідно умови контракту № № 0/10/2021 передбачають місце виконання контракту станція Горностаївка (Чернігівська область, Україна), за таких обставин розгляд справи повинен здійснюватися Господарським судом Чернігівської області.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч. 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку (ч. 7 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 7 Господарського процесуального кодексу визначено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи (ч. 1 ст. 9 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб тощо.

Таким чином, для забезпечення таких прав відповідача усі процесуальні документи по справі повинні бути направлені за належним місцезнаходженням такого учасника.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Частиною 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов`язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Відповідно до пункту 12 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі Правила № 270) поштові відправлення поділяються на дві групи: (1) внутрішні (пересилаються в межах України) та (2) міжнародні (пересилаються за межі України, надходять до України, переміщуються через територію України транзитом). До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю; до міжнародних поштових відправлень, зокрема, листи - прості, рекомендовані (пункт 8 Правил № 270).

При цьому за змістом пунктів 19, 59 - 61 Правил № 270 можливість надсилання оператором поштового зв`язку листів з описом вкладення передбачена тільки для внутрішніх поштових відправлень. Тобто до інших видів листів опис вкладення не передбачений.

Отже, міжнародні поштові відправлення (у тому числі листи) виділено в окрему групу, щодо якої чинними в Україні правилами надання послуг поштового зв`язку не передбачено можливості надсилання кореспонденції з описом вкладення, що унеможливлює виконання вимог положень підпункту "г" пункту 2 частини 1-1 Переліку № 1172 при надсиланні рекомендованого поштового відправлення нерезиденту України, яким є відповідач.

Одночасно статтею 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" встановлено, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. Договір про надання послуги поштового зв`язку вважається укладеним після оплати користувачем вартості цієї послуги, якщо інше не передбачене відповідними договорами.

У пункті 2 Правил № 270 визначено, що рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, дрібний пакет, мішок "М", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення; розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Отже, з аналізу статті 13 Закону України "Про поштовий зв`язок", пункту 2 Правил № 270 вбачається, що квитанція або касовий чек (в яких зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, адресат) є доказами надіслання відповідного міжнародного поштового відправлення.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2019 у справі № 910/7308/16 та від 10.09.2019 у справі № 925/410/19.

Вимоги ст. 172 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, обов`язковий до виконання позивачем, який звертається з позовом до суду (крім випадків застосування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, у встановленому нормами Господарського процесуального кодексу України, порядку).

При цьому приписами Господарського процесуального кодексу України не встановлено надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів саме за допомогою пересилання Укрпоштою, такий обов`язок може бути виконаний позивачем й іншими поштовими компаніями, через інші країни тощо.

Наведені позивачем причини щодо неможливості відправлення поштової кореспонденції до Республіки Білорусь з огляду на нездійснення таких відправлень з цією країною, не можуть бути підставою для розгляду та вирішення справи судом без забезпечення права відповідача на відповідний судовий захист, реалізацію своїх процесуальних прав, оскільки призведе до порушення норм Господарського процесуального кодексу України щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін.

Позивачем у позовній заяві повідомлено, що у зв`язку з неможливістю направлення поштової кореспонденції до Республіки Білорусь з огляду на нездійснення таких відправлень з цією країною, позовна заява з доданими до неї документами була відправлена з Республіки Польща та в якості доказів направлення додано квитанцію № RR450611054PC від 03.03.2023.

З наданої квитанції вбачається направлення кореспонденції на адресу відповідача ТОВ «Хлібний двір»: ul. Pritickogo, 62, bud 2, pok. 633, Minska, 220140, Bialorus (вул. Притицького, 62, корп. 2, ком. 633, м. Мінськ, Республіка Білорусь, 220140).

Разом з тим, юридичну адресу відповідача у позовній заяві зазначено як: вул. Кузьми Мініна, 21/2-209, м. Мінськ, Республіка Білорусь, 220141.

Тобто, направлення поштової кореспонденції здійснено не на юридичну адресу відповідача, зазначену самим позивачем у позовній заяві, а на поштову адресу, що була зазначена в спірному Контракті ще у жовтні 2021 року.

Однак доказів, що на теперішній час відповідач отримує кореспонденцію за вказаною поштовою адресою, позивачем суду також не надано.

Таким чином, позивачем здійснено направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу за неналежною адресою.

Отже, враховуючи викладене вище, суд не вважає належними надані позивачем докази направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів засобами поштового зв`язку не за юридичною адресою відповідача.

Позивачем до позовної заяви додано повідомлення Головного статистичного управління міста Мінська про постановку на облік Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібний двір» станом на 12.12.2012, місцезнаходженням якої зазначено: м. Мінськ, вул. Руссіянова, 4, прим 136/15.

Разом з тим, позивачем у позовній заяві зазначено іншу юридичну адресу відповідача: вул. Кузьми Мініна, 21/2-209, м. Мінськ, Республіка Білорусь, 220141.

Однак, доказів державної реєстрації відповідача з зазначенням місцезнаходження на теперішній час позивачем суду не надано.

Суд не може самостійно збирати докази, доступу до реєстрів про державну реєстрацію юридичних осіб іншої держави також не має, а тому позбавлений можливості встановити місцезнаходження відповідача та повідомити останнього про дату, час та місце розгляду справи, результати розгляду справи шляхом направлення йому судових рішень.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів дійсної на момент подання позовної заяви юридичної адреси відповідача.

Крім того, як доказ направлення позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу, позивач до позовної заяви додав копію скріншоту направлень засобами електронної пошти на електронні адреси, які позивач зазначає як адреси електронної пошти відповідача.

Однак доказів, що вказані електронні пошти відповідача є офіційними на момент подання позову та відповідач їх використовує на теперішній час, позивачем суду не надано.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів відправлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 164 та ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів ст. 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

У справах "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany", "Kreuz v. Poland", Пелевін проти України, Наталя Михайленко проти України та інших Європейський суду з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду, хоча остаточне рішення про те, чи було дотримано вимог Конвенції, має виносити Суд. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (див. згадане вище рішення у справі Вайт і Кеннеді проти Німеччини, п. 59; рішення у справі Т. Р. та К. М. проти Сполученого Королівства (T.P. and K.M. v. The United Kingdom) [GC], № 28945/95, п. 98, ECHR 2001; а також у справі Z. Та інші проти Сполученого Королівства (Z. And Others v. The United Kingdom) [GC], № 29392/95, п. 93, ECHR 2001). Якщо дане обмеження відповідає таким принципам, то воно не становить порушення статті 6.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст. 162, 164, 174, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду, шляхом подання до суду та відповідачу у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України інформації (витяг, свідоцтво тощо), що підтверджує поточний правовий статус та адресу місцезнаходження відповідача за законами Республіки Білорусь (виписки з торгового, банківського, судового або іншого реєстру про реєстрацію відповідача як юридичної особи); докази направлення відповідачу копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів за адресою державної реєстрації відповідача станом на теперішній час.

Докази направлення відповідачу вказаних документів надати суду у встановлений судом п`ятиденний строк.

3. Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 4, 6 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою. Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

4. Звернути увагу учасників справи, що відповідно до приписів ч. 5,6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 17.1, 17.4, 21, 22, 23 пункту 1 розділу ХІ Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу України, п. 5.6, 5.8, 17, 37 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та оголошення Вищої ради правосуддя від 04.09.2021 про початок функціонування її підсистем (модулів), учасникам справи (їх представникам), які зареєстрували електронний кабінет, судові рішення в паперовій формі не надсилаються і не вручаються. Суд надсилає такі рішення в електронній формі до електронного кабінету таких осіб, і вони вважаються врученими в день отримання повідомлення про доставку копії судового рішення на офіційну електронну адресу учасника справи (його представника), з якого і починається перебіг процесуального строку, встановленого законом або судом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 22.03.2023 та оскарженню не підлягає.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун