номер провадження справи 27/161/22
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 Справа № 908/2441/22

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засіданні Хрипко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю БЕЛТІМПОРТ (03083 м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 34-А, ідентифікаційний код юридичної особи 23540590)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано -магнієвий комбінат (69600 м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, ідентифікаційний код юридичної особи 389830006)

про стягнення 33 138 грн. 31 коп.

за участю

від позивача: не прибув

від відповідача: Кравченко Г.О., дов. № 20 від 21.12.2022

СУТЬ СПОРУ:

30.11.2022 від Господарського суду Харківської області надійшла позовна заява (яка була адресована Господарському суду Запорізької області) Товариства з обмеженою відповідальністю БЕЛТІМПОРТ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано -магнієвий комбінат 22 155 грн. 39 коп. боргу, 1661 грн. 40 коп. 3 % річних, 9 321 грн. 52 коп. індексу інфляції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2022 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2441/22 та визначено до розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 06.12.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2441/22, присвоєно справі номер провадження 27/161/22. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 22.12.2022.

Ухвалою суду від 22.12.2022 розгляд справи відкладено на 30.01.2023.

02.01.2023 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення 2434 грн. 19 коп. втрат від інфляції та 663 грн. 50 коп. 3 % річних не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 30.01.2023 суд перейшов від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 908/2441/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче провадження призначити на 20.02.2023.

20.02.2023 в порядку ст. 185 ГПК України підготовче провадження закрито, розгляд справи по суті призначено на 06.03.2023.

03.03.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просив суд при ухваленні рішення застосувати наведений відповідачем контр розрахунок розміру індексу інфляції та трьох відсотків річних.

У судовому засіданні 06.03.2023 року справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Судом оголошено, яка справа розглядається, склад суду, та роз`яснено представнику позивача, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

В засіданні суду 06.03.2023 здійснено безпосереднє дослідження доказів, поданих учасниками спору (ст. 210 ГПК України).

У судовому засіданні 06.03.2023, на підставі ст. 217 ГПК України суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейшов до судових дебатів ст. 218 ГПК України.

06.03.2023 представник позивача не з`явився, у відповіді на відзив зазначав про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.03.2023 не погодився з розрахунком позивача, підтримав контррозрахунок, який викладений у відзиві на позовну заяву.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представника позивача.

Заслухавши представника відповідача, після судових дебатів, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представника відповідача, суд

УСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

11 липня 2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕЛТІМПОРТ» (надалі Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКИЙ ТИТАНО-МАГНІЄВИЙ КОМБІНАТ» (Покупець) укладено Договір № 359 (Договір).

26 грудня 2019 року сторонами будо укладено Додаткову угоду № 1 про продовження строку дії договору до 31 грудня 2020 року. У подальшому, 30 грудня 2020 року сторонами будо укладено Додаткову угоду № 2 про продовження строку дії договору до 31 грудня 2021 року.

30 березня 2020 року сторонами в рамках укладеного договору було укладено Специфікацію № 4 на поставку товару на загальну суму 64 310 грн 78 коп.

На виконання умов договору на адресу відповідача було здійснено відвантаження товару у відповідності до наступної видаткової накладної № 3782 від 08.07.2020 на загальну суму 64 310 грн. 78 коп.

У відповідності до п. 2 Специфікації № 4 від 30.03.2020, відповідач зобов`язувався здійснити передплату 50% вартості товару, а іншу частину вартості відповідач повинен був здійснити за фактом постачання. На підставі вищевикладеного, повна оплата за поставлений товар за видатковою накладною № 3782 від 08.07.2020 року повинна була бути здійснена у строк до 08.07.2020 року, проте в супереч цьому відповідачем було здійснено лише часткову оплату наступним чином: 01.06.2020 відповідачем була здійснена попередня оплата в сумі 32155 грн 39 коп, що становить 50% вартості поставленого товару; 17.02.2020 відповідачем була здійснена оплата в сумі 5 000 грн; 12.05.2020 відповідачем була здійснена оплата в сумі 5 000 грн.

У зв`язку із наявністю у відповідача заборгованості, на адресу відповідача позивачем 18.08.2021 року було направлено претензію № 1 від 29.07.2021 року. Проте з боку відповідача вимоги даної претензії виконані не були та заборгованість ним не сплачена, відповідь на претензію в матеріалах справи відсутня.

Сума поставленого та неоплачуваного товару склала 22155 грн 39 коп, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Судом встановлено, що відповідно до видаткової накладної № 3782 від 08.07.2020 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 64310 грн 78 коп.

Відповідач здійснив часткову оплату за Товар в розмірі 42155 грн 39 коп, про що свідчить банківська довідка про надходження коштів, яка міститься в матеріалах справи.

Отже, загальна сума поставленого позивачем та не оплаченого відповідачем Товару за Договором склала 22155 грн 39 коп.

За таких обставин, судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, а відповідач в свою чергу, в порушення умов Договору та норм діючого законодавства України не сплатив отриманий Товар, чим допустив порушення своїх зобов`язань за Договором.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 22155 грн 39 коп є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

До засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відноситься, зокрема, 3 % річних.

Позивачем заявлені вимоги за період з 13.05.2020 по 11.11.2022 про стягнення 1661 грн. 40 коп. 3 % річних та 9321 грн. 52 коп. інфляційних втрат.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Судом враховуючи контррозрахунок відповідача та погодження з ним позивачем перевірив надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат та встановив, що розрахунок 3 % річних та втрат від інфляції виконано невірно. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає за період з 13.05.2020 по 11.11.2022 3 % річних в сумі 997 грн. 90 коп. та 6887 грн. 33 коп. інфляційних втрат.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю БЕЛТІМПОРТ підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю БЕЛТІМПОРТ до Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано -магнієвий комбінат (69600 м. Запоріжжя, вул. Теплична, буд. 18, ідентифікаційний код юридичної особи 389830006) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БЕЛТІМПОРТ (03083 м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 34-А, ідентифікаційний код юридичної особи 23540590) 22155 (двадцять дві тисячі сто п`ятдесят п`ять) грн. 39 коп основного боргу, 997 (дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 90 коп. 3 % річних, 6887 (шість тисяч вісімсот вісімдесят сім) грн. 33 коп. втрат від інфляції, 2249 (дві тисячі двісті сорок дев`ять) грн. 08 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення оформлено та підписано 16.03.2023.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.