ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2023 р. Справа№ 910/4230/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Луцюк А.В. За участю представників учасників процесу: від позивача: не з`явився; від відповідача: Деркач В.В., - самопредставництво.
Розглянув у відритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №910/4230/22 (суддя Приходько І.В., м. Київ, повний текст рішення та додаткового рішення складено та підписано - 30.11.2022)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 965 571,26 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 965 571,26 грн, з яких: сума основного боргу у розмірі 865 812,00 грн інфляційні втрати у розмірі 88 152,26 грн та 3% річних у розмірі 11 607,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №53-122-01-21-11166 від 31.08.2021 в частині повного та своєчасного здійснення розрахунків за поставлений товар.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/4230/22 закрито провадження у справі №910/4230/22 в частині позовних вимог про стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" суми основного боргу в розмірі 865 812,00 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Позовні вимоги задоволено.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос Лайн» інфляційні втрати в розмірі 88 152,26 грн 3% річних у розмірі 11 607,00 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 483,57 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- враховуючи сплату відповідачем грошових коштів у розмірі 865 812,00 грн після звернення позивача з позовом до суду (що підтверджується належними доказами та безпосередньо самим позивачем) наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонами;

- оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем на поставлений товар, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано інфляційні втрати 88 152,26 грн та 3% річних у розмірі 11 607,00 грн. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних суд першої інстанції дійшов висновку про його обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

Короткий зміст вимог заяви про ухвалення додаткового рішення

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" звернулася до Господарського суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь позивача судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 19 175,98 грн.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №910/4230/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/4230/22 - задоволено.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" витрати на правову допомогу у розмірі 19 175,98 грн.

Ухвалюючи вказане додаткове рішення, суд виходив із рівню складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, відповідність запропонованої адвокатом правової позиції правовим висновкам суду, відображеним у рішенні, тому заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом відповідача послугами, у зв`язку з чим поклав на відповідача витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 19 175,98 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятими рішеннями, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - скаржник) звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить:

- скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/4230/22 в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос Лайн» в частині стягнення 11 607,00 грн - 3% річних та 14 483,57 грн судового збору, та ухвалити нове рішення в цій частині яким стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос Лайн» 11 484,28 грн 3% річних та 1 494,55 грн судового збору;

- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №910/4230/22, та ухвали нове додаткове рішення яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу, до розміру який відповідає вимогам ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при не з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування скарги скаржник вказував на те, що судом першої інстанції не враховано визнання відповідачем у відзиві на позовну заяву позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 865 812,00 грн, та заявлення у зв`язку з цим клопотання про застосування ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України. Вказане часткове визнання позову відповідає п.1 ч. 2 ст. 46 та п. 2 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України. Заявник апеляційної скарги вважає неправомірним покладення на нього всієї суми судового збору. Так, відповідач вказує, що суд першої інстанції повинен був вирішити питання щодо повернення позивачу 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Також Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" вказує, що рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 3% річних прийнято із порушенням ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України та ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України. В апеляційній скарзі скаржник наводить власний розрахунок 3% річних, відповідно до якого розмір 3% річних, який підлягає стягненню становить 11 484,28 грн.

Крім того, скаржник зазначає, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №910/4230/22 було прийнято із порушенням вимог ст.ст. 123, 124, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що позивачем було порушено положення ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, заявник апеляційної скарги був позбавлений можливості подати клопотання про зменшення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Позивач до Північного апеляційного господарського суду подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва 16.11.2022 в оскаржуваній відповідачем частині) та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 залишити без змін, посилаючись на те, що ярлики на придатну продукцію №1-2-195 від 04.11.2021 та №1-2-196 від 04.11.2021 були оформленні 04.11.2021, а п. 6.1. договору поставки №53-122-01-21-11166 від 31.08.2021 встановлено, що перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника здійснюється протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію, отже виходячи з наведеного останній день строку оплати продукції припадає на 18.12.2021, а початок строку прострочення оплати продукції розпочався 19.12.2021, який є календарним днем прострочення.

Позивач у відзиві вказує, оскільки останній у даній справі не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, то позивач просив суд покласти всі витрати зі сплати судового збору на відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача. Вказане, на думку позивача, відповідає положенням другого речення ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України.

В частині додаткового рішення, позивач вказує, що дане рішення прийнято місцевим господарським судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Крім того, позивач зазначає, що останнім 18.11.2022 на адресу відповідача було надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення з усіма додатками, а тому відповідач, будучи обізнаним із такою заявою позивача, не був позбавлений можливості подати клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2022 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" у справі №910/6345/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2023 у справі №910/4230/22, вирішено відкласти розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи.

25.01.2023 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/4230/22.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2023 відкрито апеляційне провадження; розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №910/4230/22 призначено на 14.03.2023.

Явка сторін

У судове засідання з`явилися 14.03.2023 представники відповідача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте 06.03.2023 пода клопотання про розгляд справи без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос Лайн».

Вказана заява судом задоволена.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на подане позивачем клопотання, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

Позиції сторін у справі

Представники відповідача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/4230/22 в частині стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос Лайн» в частині стягнення 11 607,00 грн - 3% річних та 14 483,57 грн судового збору, та ухвалити нове рішення в цій частині яким стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" державного підприємства "національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкос Лайн» 11 484,28 грн 3% річних та 1 494,55 грн судового збору;

- скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №910/4230/22, та ухвали нове додаткове рішення яким зменшити розмір витрат на правничу допомогу, до розміру який відповідає вимогам ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 31.08.2021 між ТОВ «Інкос Лайн» та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція», як замовником було укладено договір №53-122-01-21-11166 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого у порядку та на умовах визначених цим договором Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Замовника продукцію, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (Додаток №1 до Договору). Предметом поставки за Договором є Ручні інструменти пневматичні чи моторизовані, які передбачені специфікацією №1 до Договору.

Згідно із п. 2.2. розділу 2 «Ціна та сума договору» вартість договору складає 910 062,00 грн.

У п. 3.1. Договору сторонами погоджено, що строк (період) поставки продукції за договором - по 24.12.2021. Продукція поставляється постачальником окремими партіями (поетапно), на умовах: DDP згідно «Інкотермс-2010». Поставка кожної окремої партії здійснюється протягом 30 календарних днів з дати отримання постачальником письмової заявки від замовника. Кількість та асортимент кожної окремої партії продукції, яка повинна бути поставлена, визначається заявкою.

Місце поставки та вантажодержувач -34400, м. Варваш, склад Ріненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом».

Заявка на поставку продукції направляється замовником цінним листом з описом вкладення з повідомленням про вручення на поштову адресу постачальника: 02140, м. Київ, вул. Вишняківська, 3, офіс 6 ТОВ «Інкос Лайн».

Пунктом 4.1. Договору визначено, що кількість та асортимент продукції визначається специфікацією до даного Договору.

Положеннями п. 6.1. Договору визначено, що оплата за поставлену продукцію здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038/2020 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для ВП Компанії» за умови реєстрації постачальником належним чином оформленої та незаблокованої податкової накладної в ЄРПН. Початок перебігу строку на оплату починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Про дачу та час оформлення ярлика про придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика ( п. 6.2. Договору).

Відповідно до п. 8.4. Договору датою поставки продукції є дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадково знищення бо зменшення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції.

У п. 12.1 розділу 12 «Дія договору», договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками (для контрагентів які застосовують печатку). Строк дії даного Договору - 30.03.2022, а в частині виконання гарантійних зобов`язань Постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків.

Позивач належним чином та у відповідності до умов Договору, здійснив постачання товару, відповідно до заявок покупця, про що свідчать видаткові накладні, а саме: видаткова накладна №1427 від 13.12.2021 на суму 63 480,00 грн; видаткова накладна №1327 від 23.11.2021 на суму 84 180,00 грн; видаткова накладна №1235 від 10.11.2021 на суму 31 740,00 грн; видаткова накладна №1100 від 26.10.2021 на суму 466 152,00 грн; видаткова накладна № 1109 від 20.10.2021 на суму 264 510,00 грн. Всього позивачем було поставлено товару на загальну суму -910 062,00 грн.

Як вказує позивач, відповідач лише частково розрахувався за поставлений товар на суму 44 250,00 грн.

Місцевий господарський суд відповідно до матеріалів справи встановив факт виконання позивачем свого обов`язку щодо поставки товару, а факт того, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань.

Як убачається із матеріалів справи, під час розгляду справи відповідач здійснив погашення основної заборгованості на загальну суму 865 812,00 грн, що підтверджується доданими копіями платіжних доручень. Вказане також не заперечувалось позивачем.

Враховуючи сплату відповідачем грошових коштів у розмірі 865 812,00 грн після звернення позивача з позовом до суду (що підтверджується належними доказами та безпосередньо самим позивачем), суд дійшов висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору між сторонам

Також, суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем за поставлений товар, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 88 152,26 грн та 3% річних у розмірі 11 607,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Звертаючись з апеляційної скаргою, відповідач не погоджується з місцевим господарським судом лише в частині стягнення 3% річних в розмірі 11 607,00 грн та судового збору у розмірі 14 483,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, суд апеляційної інстанції керуючись ч. 1 ст. 269 ГПК України, здійснює перегляд справи №910/4230/21 в межах та доводів апеляційної скарги, а саме в частині стягнення 3% річних в розмірі 11 607,00 грн та судового збору у розмірі 14 483,57 грн плаченого позивачем під час подання позовної заяви.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку представників позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає часткового задоволенню, а оскаржене рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній відповідачем частині) підлягає скасуванню виходячи з наступних підстав.

Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1. ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Слід зазначити, що укладений позивачем і відповідачем правочин є договором поставки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зіст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вже вище було зазначено, місцевий господарський суд відповідно до матеріалів справи встановив факт поставки позивачем товару, визначеного умовами договору від 31.08.2021 №53-122-01-21-11166, та факт порушення відповідачем свого обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений строк, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань, що в свою чергу не оспорюється відповідачем.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою за поставлений позивачем товар, позивачем нараховано, зокрема, 3% річних у розмірі 11 607,00 грн за загальний період прострочення з 21.12.2021 по 01.06.2021 на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Положеннями 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18). Визначене ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3% річних в розмірі 11 607,00 грн відповідач наполягає на невірному розрахунку позивачем розміру інфляційних втрат.

З даного приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється змовником шляхом перерахуванням грошових коштів на розрахунковий розрахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2021 «Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС».

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ярлики на придатну продукцію, №1-2-195 від 04.11.2021 та 1-2-196 від 04.11.2021, Відокремленим підрозділом «Рівненська атомна електрична станція» були оформлені 04.11.2021, отже останнім днем строку оплати продукції є 19.12.2021 (неділя), ярлик на придатну продукцію № 1-2-209 від 18.11.2021, відокремленим підрозділом «Рівненська атомна електрична станція» був оформлений 18.11.2021, отже останній день строку оплати продукції припадає на 02.01.2022 (вихідний день).

Статтею 251 Цивільного кодексу України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом ст. 252 Цивільного кодексу України вбачається, що строк визначається, зокрема, днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною 5 ст. 254 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну).

Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі 910/13071/19.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами скаржника про те, що початок строку прострочення оплати продукції розпочався 20.12. 2021 та відповідно 03.01.2022, оскільки ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України передбачено якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних за період з 21.12.2021 по 01.06.2021 суд апеляційної інстанції встановив наступне:

- розмір 3% річних за прострочення оплати продукції, поставленої згідно видаткової накладної №1109 від 26.10.2021, з урахуванням часткової сплати, (оформлено ярлик на придатну продукцію №1-2-195 від 04.11.2021), у період з 21,12.2021 по 01.06.2022 становить 3 398,47 грн.

- розмір 3% річних за прострочення оплати продукції, поставленої згідно видаткової накладної №1110 від 26.10.2021, з урахуванням часткової сплати (оформлено ярлик на придатну продукцію №1-2-196 від 04.11.2021), у період з 21.12.2021 по 01.06.2022 становить 6 168,13 грн.

- розмір 3% річних за прострочення оплати продукції, поставленої згідно видаткової накладної №1235 від 10.11.2021 (оформлено ярлик на придатну продукцію №1-2-209 від 18.11.2021), у період з 04.01.2022 по 01.06.2022 становить 388,71 грн.

- розмір 3% річних за прострочення оплати продукції, поставленої згідно видаткової накладної № 1327 від 23 листопада 2021 року (оформлено ярлик на придатну продукцію №1 -2-221 від 06.12.2021), у період з 21.01.2022 по 01.06.2022 становить 913,30 гривень.

- розмір 3% річних за прострочення оплати продукції, поставленої згідно видаткової накладної №1427 від 13.12.2021 (оформлено ярлик на придатну продукцію № 1-2-242 від 20.12.2021), у період з 04.02.2022 по 01.06.2022 становить 615,67 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних які позивач має право стягнути з відповідача за порушення строків оплати продукції, за договором поставки №53-122-01-21-11166 від 31.08.2021 становить 11 484,28 грн. Відповідно в іншій частині цих вимог слід відмовити.

Щодо апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в частині стягнення судового збору 14 483,57 грн, сплаченого позивачем під час подання позовної заяви, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення (в частині стягнення суми судового збору), суд першої інстанції дійшли висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору (судових витрат) у разі задоволення позову відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

При цьому суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні взагалі не надав оцінку аргументам відповідача (викладених у відзиві на позов) щодо необхідності чи відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 130 ГПК України до спірних правовідносин у зв`язку з визнанням відповідачем суми основного боргу до початку розгляду справи по суті, а лише послався на загальні положення ст. 129 ГПК України.

Скаржник зазначає, що у відзиві на позовну заяву ним визнано суму основного боргу та заявлено клопотання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви, на підставі ч.1 ст. 130 ГПК України.

У свою чергу, позивач посилається у заяві на про стягнення витрат з відповідача положення другого речення ч. 3 ст. 130 ГПК України, відповідно до якого у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача та просить покласти витрати зі сплати судового збору на відповідача.

Так, питання стягнення судових витрат врегульовано у розділі І «Загальні положення» главою 8 «Судові витрати» ГПК України.

Положення ст.ст. 123, 129 ГПК України визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Положеннями ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стаття 130 ГПК України регламентує розподіл судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлює спеціальні правили, які стосуються певних окремих випадків розподілу судового збору, зокрема, у разівизнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Такі положення ст. 130 ГПК України кореспондуються зі частиною третьою статті 7 Закону України «Про Судовий збір», де, зокрема відзначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання (ч.2 ст. 177 ГПК України).

Відповідно до частини шостої статті 173 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Згідно з частиною третьої статті 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення суду з дотриманням норм ст. 191 ГПК України.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем реалізовано його право на часткове визнання позову, яке передбачене п.1 ч. 2 ст. 46 ГПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що часткове визнання позову здійснено відповідачем до початку розгляду справи по суті, а саме у відзиві на позовну заяву.

Тобто, фактично суд першої інстанції вирішував спір між сторонами за загальними правилами інституту доказування, визначеним процесуальним законом, лише в частині позовних вимог, а саме щодо стягнення нарахованої суми 3 % річних та інфляційних втрат.

За загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним ста. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, ст. 130 ГПК України передбачено спеціальні правила розподілу судового збору, зокрема у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Аналізуючи підстави повернення судового збору, передбачені частиною першої статті 130 ГПК України та частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» у сукупності з пунктом 12 частини третьої статті 2 та частиною першою статті 2 ГПК України, Верховний Суд у постанові від 17.11.2022 у справі №910/14479/21 дійшов висновку, що закріплення цих підстав виступає проявом паритетності інтересів держави на отримання компенсаційних витрат за проведення судового розгляду та здійснення судочинства і інтересів особи на фактичне здійснення самого правосуддя та зацікавленості особи максимально і ефективно реалізувати свої процесуальні справа. Такий підхід дає змогу урівноважити як інтереси учасників судового процесу, так і держави в питанні співвідношення доступу до правосуддя та компенсації витрат, котрі були задіяні на розгляд такої справи. Запровадження законодавцем можливості повернути з Державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору позивачу у передбачених частиною першою статті 130 ГПК України випадках встановлює практичну реалізацію завдань господарського судочинства, які направлені на своєчасний, неупереджений та справедливий розгляд справи у відповідності з реалізацією прав самих учасників справи, зокрема шляхом визнання позову до початку розгляду справи по суті тощо. При цьому, обґрунтовуючи можливість повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у відповідності до вимог частини першої статті 130 ГПК України, враховується, що судом при здійсненні правосуддя у випадку визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, затрачається менше технічних, економічних та людських ресурсів для розгляду самої справи.

Верховний Суд у вказаній постанові відзначає, що у разі визнання позовних вимог відповідачем до початку розгляду справи по суті (повного визнання позовних вимог чи частково) господарські суди з урахуванням статей 173, 185, 191 ГПК України, зокрема мають право як за клопотанням сторони так і з власної ініціативи для процесуальної економії часу та забезпечення завдань господарського судочинства роз`єднати позовні вимоги та в частині визнання позову (частини позовних вимог) ухвалити судове рішення і здійснити розподіл судових витрат.

У свою чергу Закон України «Про судовий збір» передбачає порядок розрахунку, сплати, повернення тощо судового збору за подання позовної заяви, в тому числі яка містить декілька позовних вимог. Відтак арифметично розрахувати суму судового збору при ухваленні судового рішення (в тому числі при частковому визнанні позову, яка стосується майнової вимоги), і підлягає сплаті/поверненню, у разі наявності, зокрема передбачених частиною першою статті 130 ГПК України, підстав, з урахуванням положень статей 4, 5, 7 Закону України "Про судовий збір" є можливим з огляду на вищевказані міркування та не потребує додаткових навичок, зусиль, знань у тій чи іншій галузі права, так як стосуються звичайного математичного обрахунку суми судового збору за подання позову, в даному випадку, який мав декілька позовних вимог щодо стягнення грошової суми.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами скаржника про те, що нормами чинного законодавства передбачено обов`язок суду повернути позивачу 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, з бюджету у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Отже, оскільки аргументи заявника апеляційної скарги щодо порушення місцевим господарським судом норм процесуального права (зокрема, ст.130 ГПК України) знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню, а 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, підлягають поверненню позивачеві.

Таким чином судовий збір в розмірі 6 493,49 грн підлягає до повернення особі яка його сплатила у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

Решта судового збору в розмірі 7 988,14 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з задоволенням позову.

Щодо апеляційної скарги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються, окрім судового збору, також з витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, відповідно до пункту 1 частини другої зазначеної статті, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За положенням ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 цієї статті ГПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Поряд з цим згідно з вимогами ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Водночас, в ч. 3 ст. 244 ГПК України закріплено, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 244 ГПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Отже приписами ст. 244 ГПК України унормовано, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3 ст. 221 ГПК України).

Із аналізу змісту ст. 244 ГПК вбачається, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення; додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

У цій справі рішення суду першої інстанції 16.11.2022 було прийняте у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи

Проте в подальшому судом місцевим господарським судом не вирішувалися питання необхідності призначення до розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (здійснення розподілу судових витрат, а саме витрат Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" на правничу допомогу адвоката) у судовому засіданні та про повідомлення учасників справи щодо призначення до судового розгляду відповідної заяви, відповідно, учасник справи - відповідач був позбавлений можливості заявити у суді першої інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, про відсутність якого (клопотання) якраз і зазначалося місцевим господарським судом.

Відтак, розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу було здійснено в порушення приписів ч. 3 ст. 221, ч. 3 ст. 244 ГПК України із ухваленням про її задоволення від 30.11.2022 без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу відбулось з порушенням положень ст. ст. 221, 244 ГПК України, позбавило учасників справи права на участь у судовому засіданні при вирішенні питання розподілу судових витрат, в тому числі можливості позивача реалізувати своє право на подання, в силу змагальності процесу, процесуальної позиції (аргументів, заперечень) щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" .

Аналогічні висновки щодо застосування приписів ст.ст. 221, 244 ГПК України викладено у постановах Верховного Суду від 08.05.2019 у справі №910/3984/18, від 04.07.2019 у справі № 910/10930/18, від 31.03.2021 у справі № 922/2341/20, від 30.06.2021 у справі № 905/2135/19, від 30.06.2021 у справі № 910/18652/20).

Відтак, ухвалюючи додаткове рішення від 30.11.2022 про задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" , суд першої інстанції у порушення наведених норм процесуального права розглянув вказану заяву без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Апеляційний господарський суд зазначає, що з огляду на порядок ухвалення Господарським судом міста Києва від 30.11.2022 додаткового рішення, повідомлення судом першої інстанції учасників справи про час і місце судового засідання з розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" було обов`язковим. Водночас, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час ухвалення оскаржуваного рішення від 30.11.2022, суд першої інстанції не дотримався вимог господарського процесуального законодавства, зокрема положень ст. ст. 221, 244 ГПК України, що є остатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Наведені порушення не можуть бути усунуті під час апеляційного проваження в силу приписів статті 269 ГПК України, і відповідно згадана заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" про відшкодування судових витрат від 18.11.2022 передається на розгляд суду першої інстанції з урахуванням вимог ст.ст. 221, 244 ГПК України.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених відповідачем у апеляційній скарзі та позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами відповідача викладеними в апеляційній скарзі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 86 ГПК України).

Згідно з п.п. 1, 2 , 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. (або) резолютивної частини; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Водночас судом апеляційної інстанції було встановлено невірне визначення судом першої інстанції суми 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та і в цій частині оскаржуване судове рішення має бути скасовано.

Крім того рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 в частині судового збору не відповідає положенням ст. 130 ГПК України.

Також, судом апеляційної інстанції було встановлено, що під час ухвалення оскаржуваного рішення від 30.11.2022, суд першої інстанції не дотримався вимог господарського процесуального законодавства, зокрема положень ст. ст. 221, 244 ГПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, суд першої інстанції помилково визнав встановленими недоведені обставини справи та зробив висновки, які не відповідають обставинами справи, а також неправильно застосував норми матеріального права, що згідно з п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України є підставами для скасування судового рішення першої інстанції в частині 3% річних, судового збору та додаткового рішення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 14 ст. 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14 ст. 129 ГПК України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат наступним чином судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 244, 267-270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2022 у справі №910/4230/22 скасувати в частині стягнення 3% річних у розмірі 11 607,00 грн та 14 483,57 грн судового збору.

4. В цій частині прийняти нове рішення.

5. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, ідентифікаційний код: 05425046) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (02140, м. Київ, вул. Вишняківська, буд 3, ідентифікаційний код: 39459829) 3% річних у розмірі 11 484 (одинадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 28 коп. та 7 988 (сім тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 14 коп. судового збору.

6. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (02140, м. Київ, вул. Вишняківська, буд 3, ідентифікаційний код: 39459829) Державного бюджету України 6 493 (шість тисяч чотириста дев`яносто три) грн 59 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №45142 від 01.06.2022.

7. В частині стягнення 3% річних у розмірі 122,72 грн - відмовити.

8. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2022 у справі №910/4230/22 скасувати.

9. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" про ухвалення додаткового рішення від 18.11.2022 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

10. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інкос Лайн" (02140, м. Київ, вул. Вишняківська, буд 3, ідентифікаційний код: 39459829) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (34400, Рівненська обл., м. Вараш, ідентифікаційний код: 05425046) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одну) грн 00 коп.

11. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

12. Справу №910/4230/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

13. Доручити Господарському суду міста Києва у порядку ст. 327 Господарського процесуального кодексу України видати відповідні накази.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано суддями - 22.03.2023.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова