РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.03.2023Справа № 910/1534/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи

справу №910/1534/23

за позовом Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"

до Фізичної особи-підприємця Узлової Ганни Геннадіївни

про стягнення 75 246,87 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Узлової Ганни Геннадіївни про стягнення 75246,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором № 011/9408/292593 від 24.09.2015, внаслідок чого виникла заборгованість за дозволеним овердрафтом у сумі 66 000,00 грн та заборгованість за недозволеним овердрафтом у сумі 9 246,87 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2023 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачам визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Зазначена ухвала направлялась за адресою місця реєстрації Фізичної особи-підприємця Узлової Ганни Геннадіївни, яка була отримана останньою 07.02.2023, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, долученим до матеріалів справи.

Разом з цим, у відповідності до вимог статей 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, ані клопотання про продовження строку на його подання, а відтак, не скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

24.09.2015 між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" (за договором - Кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Узловою Ганною Геннадіївною (за договором - позичальник) було укладено Кредитний договір № 011/9408/292593 (надалі - Кредитний договір), відповідно до умов якого Кредитор надає можливість використання кредитної лінії з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів № НОМЕР_3, МФО 322904 шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності (недостатності) на рахунку грошових коштів.

Максимальний ліміт за Кредитним договором складає 100 000,00 гривень. В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту. На дату укладання кредитного договору поточний ліміт кредиту складає 5 000,00 гривень.

Кредит надається на строк до 24.09.2017 (п. 1.2. Кредитного договору).

Відповідно по п. 1.3 Кредитного договору Кредитор має право без укладання додаткових угод продовжити строк дії кредиту на 24 місяці за умови дотримання умов, встановлених Кредитним договором.

Як зазначено позивачем, на підставі п. 1.3 Кредитного договору, строк дії кредиту для Відповідача продовжувався відповідно 22.09.2017, 24.09.2019, 14.09.2021, що відображено у розрахунку заборгованості у рядках за відповідні дати пролонгації.

Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, кредит надається з метою фінансування господарської діяльності (підприємницької діяльності) Позичальника.

Умовами п. 2.1. Кредитного договору визначено, що протягом всього строку фактичного користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця Банку проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки 39% річних.

Нарахування процентів з кредитом здійснюється, виходячи на щоденний залишок заборгованості по Кредиту, зменшений на суму операцій, для яких діє пільговий період, за строк фактичного користування кредитом. Проценти нараховуються щоденно на залишок фактичної заборгованості Позичальника за Кредитом протягом всього строку кори стування кредитом. При розрахунку процентів враховується день видачі кредиту (частини кредиту) та не враховується день погашення Кредиту в повному обсязі (п. 2.3 Кредитного договору).

Згідно п. 3.4 Кредитного договору, поточний ліміт за договором встановлюється Кредитором в перший день кожного періоду. Розмір поточного ліміту не може перевищувати більше ніж на 900% та бути меншим ніж на 100% розміру поточного ліміту в попередньому місяці. В будь-який період розмір поточного ліміту не може перевищувати розміру максимального ліміту.

Як вбачається з розрахунку, доданого до позовної заяви, у процесі кредитування Позичальнику збільшувався кредитний ліміт у порядку, встановленому п. 3.4 Кредитного договору, зокрема: 29.07.2016 року з 5 000,00 гривень до 15 000,00 гривень, 03.02.2017 року з 15 000,00 гривень до 20 000,00 гривень, 15.12.2017 року з 20 000,00 гривень до 30 000,00 гривень, 21.09.2018 року з 30 000,00 гривень до 45 000,00 гривень, 26.07.2019 року з 45 000,00 гривень до 59 000,00 гривень, 22.06.2022 року з 59 000,00 гривень до 66 000,00 гривень.

На підтвердження видачі кредитних коштів, позивачем до позовної заяви додано виписку по рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період з 25.11.2015 по 13.01.2022.

Натомість, відповідач, починаючи з липня 2022 року, припинив виконувати свої зобов`язання з погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 75246,87 грн, в тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску - 38 326,22 грн.

Умовами п. 8.1. Кредитного договору визначено, що у разі настання обставини невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань (обов`язків) за договором, обставин, передбачених пунктом 8.2. договору, а також інших обставин, які свідчать про те, що зобов`язання Позичальника за договором не будуть виконані, Кредитор має безумовне право без необхідності укладення будь-яких додаткових угод (договорів про зміни) скасувати максимальний ліміт/поточний ліміт та вимагати дострокового погашення заборгованості.

01.12.2022 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу за вих. № 114/5-К-269841 від 30.11.2022 про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором та погашення заборгованості в сумі 75246,87 грн. Відповідач вказану вимогу залишив без задоволення.

Отже, спір у справі виник у зв`язку з тим, що позичальник не виконав своїх зобов`язань за Кредитним договором, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача суми кредиту у розмірі 75 246,87 грн, що складається з заборгованості за дозволеним овердрафтом у сумі 66 000,00 грн та заборгованості за недозволеним овердрафтом у сумі 9 246,87 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Так, згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, перерахував позичальнику кредитні кошти згідно умов договору, а останній припинив щомісячне погашення кредитної заборгованості та відсотків за кредитором, внаслідок чого позивач, відповідно до п. 8.1. договору, набув право вимагати дострокового повного виконання позичальником зобов`язань за договором.

Доказів зворотного суду не надано.

Крім того, суд зазначає, що до матеріалів справи відповідачами не було додано належних, допустимих та достовірних доказів відповідно до норм статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження повернення кредитних коштів за Кредитним договором № 011/9408/292593 від 24.09.2015 у розмірі 75246,87 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив своєчасне погашення заборгованості за кредитом у передбачені договором строки, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, належних доказів на спростування наявності в нього заборгованості суду не надав, а тому позовні вимоги про стягнення 75246,87 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Узлової Ганни Геннадіївни (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (ідентифікаційний код 14305909, адреса: вул. генерала Алмазова, буд. 4-А, м. Київ, 01011) заборгованість за кредитом у розмірі 75 246 грн 87 коп. та витрат по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено та підписано: 15.03.2023.

Суддя А.І. Привалов