ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2023 року м.Дніпро Справа № 904/7585/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Вечірка І.О., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання Колесник Д.А.

представники сторін:

від скаржника: Сова Юлія Вячеславівна, представник Криворізької міської ради, посвідчення №003862 серпень 2019 року;

від позивача:Шульга Дар`я Володимирівна, представник АТ "Криворізька теплоцентраль", довіреність №289/01 від 17.01.2023 року

розглянувши апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2022 року (повний текст складено 11.07.2022 року) у справі № 904/7585/21 (суддя Бєлік В.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за безпідставно набуту теплову енергію у загальному розмірі 43 498,11 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2022 року у справі № 904/7585/21 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, площа Молодіжна, буд. 1; ) на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд. 1; ) основну заборгованість у сумі 8 729,71 грн., 3 % річних у розмірі 456,41 грн., інфляційні втрати у розмірі 735,59 грн. та судовий збір у сумі 517,74 грн. В решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

- відповідач є власником відумерлої спадщини в розмірі 71/100 часток квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2014 року у справі №212/6701/14-ц, яке набрало законної сили 27.10.2014 року;

- відповідно до ст.9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідач як співвласник має обов`язок сплачувати отриману послугу з теплопостачання за адресою м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд. 2, кв.10;

- позивач має право на вимогу до відповідача сплати вартості отриманої послуги з теплопостачання в розмірі 71/100 від загального рахунку, тоді як позовна вимога заявлена про стягнення повної вартості послуги;

- відповідач заявив клопотання про застосування до позовних вимог про стягнення заборгованості за теплову енергію, нараховану за період з жовтня 2013 по квітень 2021 року позовної давності;

- доводи позивача, що строк позовної давності ним порушено з поважних причин з огляду на велику кількість абонентів та суми заборгованості є необгрунтованими; з моменту прострочення оплати за рахунком за жовтень 2013 року до дати звернення до суду з позовом 27.08.2021 року пройшло майже вісім років, в тому числі п`ять за межами строку позовної давності;

- з урахуванням строку загальної позовної давності, встановленого ст. 258 Цивільного кодексу України, вимоги позивача про стягнення заборгованості за отриману теплову енергію, поставлену у період жовтень 2013 року серпень 2018 року знаходиться поза межами строку позовної давності, та не підлягають задоволенню;

- розрахунок, наданий позивачем, підтверджуе, що в опалювальний період листопад 2020 року - квітень 2021 року оплати за отримане опалення були здійснені; позовна вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з теплопостачання підлягає частковому задоволенню в сумі 8 729,71 грн. за період листопад 2018 року - квітень 2020 року з урахуванням частки, що належить відповідачу в розмірі 71/100;

- позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню з урахуванням часток суми оплати, які мав сплатити відповідач (71/100 від повної вартості послуги) в сумі 735,59 грн. за період січень 2019 року по травень 2021 року та 3% річних у сумі 456,41 грн. за період з 21.12.2018 року по 21.05.2020 року.

Не погодившись з рішенням суду, Криворізька міська рада оскаржила його в апеляційному порядку.

Рішення суду першої інстанції вважає незаконним, таким, що порушує законні права та охоронювані законом інтереси територіальної громади міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради, прийнятим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при неправильному застосуванні судом норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, за участі неналежного відповідача по справі.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- судом не було застосовано при вирішенні спору приписи законодавства, яке регулює спірні правовідносини: Закон України "Про теплопостачання", Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, Закон України "Про житлово-комунальні послуги", натомість, безпідставно застосовано приписи ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, які не є нормами прямої дії з огляду на предмет спору та обставини даної справи;

- квартира АДРЕСА_1 перебуває на балансі Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради та надана у користування наймачу - ОСОБА_1 ;

- Криворізька міська рада не являється фактичним користувачем наданих АТ "Криворізька теплоцентраль" послуг з постачання теплової енергії, отже, висновок суду першої інстанції про стягнення з Криворізької міської ради заборгованості за комунальні послуги як безпідставно збережених коштів, є таким, що не узгоджується з приписами ст.ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України та суперечить нормам чинного законодавства України;

- квартира АДРЕСА_1 перебуває на балансі Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради та надана у користування наймачу - ОСОБА_1 ; Криворізька міська рада не являється фактичним користувачем наданих АТ "Криворізька теплоцентраль" послуг з постачання теплової енергії, отже, висновок суду першої інстанції про стягнення з Криворізької міської ради заборгованості за комунальні послуги як безпідставно збережених коштів, є таким що не узгоджується з приписами ст.1212,1213 Цивільного кодексу України та суперечить нормам чинного законодавства України;

- суд не взяв до уваги, що балансоутримувачем зазначеного житла виступає Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, який утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

- на балансі Криворізької міської ради жодне майно не обліковується, у Криворізької міської ради відсутні підстави для здійснення оплати комунальних послуг, зокрема, за постачання теплової енергії;

- за інформацією, наданою виконавчим комітетом Покровської районної в місті ради (лист від 27.01.2022 №6/01-26/366 знаходиться в матеріалах справи), 16.09.2020 року рішенням виконкому Покровської районної в місті ради №393 71/100 квартири (кімнати №3,4) було розподілені як тимчасове поліпшення житлових умов без зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 у складі сім`ї дві особи, яка перебуває на квартирному обліку, згідно з рішенням від 03.10.1984 року №20 у загальній черзі; з питання приватизації займаного житла наймач ОСОБА_1 до виконкому районної в місті ради не зверталась.

- відповідно до статті 64 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги;

- з огляду на розрахунок заборгованості за опалення, що міститься у матеріалах справи, позивачу відомо те, що фактичним споживачем комунальних послуг з надання теплової енергії за вказаною адресою виступає ОСОБА_1 (яка виступає наймачем даного житлового приміщення).

З огляду на зазначені обставини справи, відповідач вважає Криворізьку міську раду неналежним відповідачем у даній справі, оскільки:

- Криворізька міська рада не являється фактичним споживачем (користувачем) комунальних послуг з надання централізованого опалення у період, який позивач зазначає у наданому розрахунку заборгованості (з жовтня 2013 по квітень 2021 рік);

- квартира за вказаною адресою не перебуває на балансовому обліку Криворізької міської ради;

- зазначене житлове приміщення надане у користування (найм) ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Покровськоїрайонної в місті ради.

Окремо скаржник вказує, що дана справа була розглянута без залучення осіб, на права та обов`язки яких може вплинути рішення суду по даній справі, а саме: іншого співвласника квартири ОСОБА_2 , наймача ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є порушенням норм процесуального права та відповідно є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Апелянт просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2022 року у справі №904/7585/21 та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи скаржника, просить залишити оскаржуване рішення без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2023 року поновлено строк на апеляційне оскарження.

Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Криворізької міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2022 року у справі №904/7585/21 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

17.01.2023 року від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи №904/7585/21 в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2023 року розгляд апеляційної скарги призначено на 13.03.2023 року на 16:00 год.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що з 01.10.2013 року виконавцем послуги теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку АДРЕСА_2 є АТ "Криворізька теплоцентраль".

Згідно наявних у справі рішень Виконавчого комітету Криворізької міської Ради позивачем своєчасно розпочато та вчасно закінчено опалювальні сезони 2013-2021 років у м. Кривому Розі (а.с.17-24).

Належне виконання зобов`язань АТ "Криворізька теплоцентраль" стосовно надання послуги з теплопостачання у період з жовтень 2013 року по квітень 2021 року підтверджується Актами включення опалення та припинення подачі теплоносія за адресою; АДРЕСА_2 , які додані позивачем до позовної заяви (а.с. 25-32).

Відповідно до довідки відділу по роботі зі споживачами АТ "Криворізька теплоцентраль" від 09.08.2021 року за період з жовтня 2013 року по квітень 2021 року виконувалося постачання теплової енергії та відповідне нарахування з послуги централізованого опалення. Квартира АДРЕСА_3 є невід`ємною частиною системи (мережі) централізованого опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16).

Встановлено, що 71/100 частина квартири АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору дарування ВМЕ 008658 від: 09.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Пахомовою Н.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2088.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2014 року у справі № 212/6701/14-ц задоволено заяву Виконавчого комітету Жовтневої районної в місті Ради м. Кривого Рогу, заінтересована особа: ОСОБА_4 , заінтересована особа: Друга Криворізька державна нотаріальна контора про визнання спадщини відумерлою.

Визнано спадщину після смерті ОСОБА_3 , що складається із 71/100 частки квартири за адресою АДРЕСА_4 - відумерлою, та передано у комунальну власність територіальній громаді м. Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради (а.с.33).

Частиною 1 ст. 60 Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 258312765 від 26.05.2021 року, станом на 26.05.2021 року на праві спільної часткової власності належить частка 71/100 від квартири, яка складає кімнату №3 та №4 за адресою: АДРЕСА_4 (номер запису про право власності 25977329).

Іншим співвласником вказаної квартири є ОСОБА_4 (а.с.34-36).

Як стверджує позивач, заяв про відокремлення (відключення) вказаної квартири багатоквартирного будинку від централізованого опалення не надходило, оплата за отриману теплову енергію не здійснювалась, що призвело до виникнення заборгованості відповідача та стало причиною звернення позивача до господарського суду.

На думку колегії суддів суд в оскаржуваному рішенні вірно встановив правові підстави для часткового стягнення на користь позивача заборгованості за надані ним послуги з теплопостачання, а апелянт зазначає доводи, які висновки суду не спростовують та визнаються апеляційним судом необґрунтованими.

Окрім приписів ст.ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України, які зазначає скаржник, суд першої інстанції вірно вказав, що правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, у тому числі Законом України від 24.06.2004 року № 1875-ІУ (зі змінами і доповненнями) "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон № 1875-ІУ), який був чинним у період з 30.07.2004 року до 01.05.2019 року та Законом України від 09.11.2017 року № 2189-УШ (зі змінами і доповненнями) "Про житлово-комунальні послуги" (далі Закон № 2189-VIII), що набрав чинності з 01.05.2019 року.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем вказано період заборгованості з жовтня 2013 року по квітень 2021 року, тому до правовідносин судом застосовано приписи двох Законів України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІУ та № 1875-ІУ.

Отже, підстав вважати обґрунтованими доводи апелянта про те, що суд при вирішенні спору послався на норми права, які не регулюють спірні правовідносини, колегія суддів не вбачає.

Законом України "Про теплопостачання" визначено, зокрема, основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання":

- теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

- постачання теплової енергії - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

- споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV передбачено, що споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктами 1, 5 ч. 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII передбачено, що до житлово-комунальних послуг належить комунальна послуга - послуга з постачання теплової енергії.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII).

За приписами ч.1 ст.9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно із ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV, який перед введенням в дію Закону № 2189-VIII регулював спірні правовідносини, передбачено, що споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV договір на надання послуг з централізованого опалення у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, у вказаний позивачем період 01.10.2013 року по 30.04.2019 року у відповідача, як споживача житлово-комунальної послуги, були наявні підстави для сплати за послуг з централізованого опалення, так як між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Суд першої інстанції, пославшись на приписи вказаних вище законодавчих актів, обґрунтовано зазначив, що на Криворізьку міську раду як співвласника квартири, покладається обов`язок утримання квартири, яка складає кімнату №3 та №4 за адресою: АДРЕСА_4 , в тому числі і обов`язок сплати житлово-комунальних послуг у вигляді постачання теплової енергії за вказаною адресою.

Отже, доводи скаржника про те, що за відсутності договору у споживача відсутній обов`язок з оплати отриманих послуг, є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

На спростування доводів апелянта про необхідність покладення відповідальності на інших осіб, відсутність його обов`язку сплачувати за послугу з централізованого опалення, необхідно звернути увагу на наступне:

Пункт 1 ч.1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право.

Суд першої інстанції належним чином дослідив Інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 258312765 від 26.05.2021 року, згідно якої саме відповідач є власником 71/100 від квартири, яка складає кімнату №3 та №4 за адресою: АДРЕСА_4 (номер запису про право власності 25977329).

Обов`язок власника квартири, набутої як спадщини, щодо оплати житлово-комунальних послуг, виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрацію права власності (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №401/710/15-ц).

Колегія суддів звертає увагу на наступне:

Позивачем надано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що в опалювальний період листопад 2020 року - квітень 2021 року були проведені оплати за отриману теплову енергію (а.с.14).

В оскаржуваному рішенні суд стягнув заборгованість за опалювальний період листопад 2018 року - квітень 2020 року з урахуванням частки, що належить відповідачу в розмірі 71/100.

У справі відсутні належні та допустимі докази того, що вказана частина квартири - 71/100 в період листопад 2018 року квітень 2020 року перебувала у користуванні громадянки ОСОБА_1 .

У розумінні приписів Житлового кодексу України ( ст.58) основною підставою для заселення жилих приміщень державного і комунального житлового фонду, поселення в гуртожитках та службових жилих приміщеннях є ордер.

Ордер це розпорядчий акт індивідуального характеру, виданий виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить видача такого документа. Ордер є правовою підставою для вселення громадянина з його сім`єю до жилого приміщення.

Саме ордер породжує адміністративно-правові відносини між виконкомом і житлово-експлуатаційною організацією, куди він здається, а з другого цивільні правові відносини між громадянином і зазначеною організацією, яка зобов`язана укласти з ним договір найму жилого приміщення,

І ті й інші відносини породжує саме ордер, а не рішення, що лежить в його основі.

Як вбачається з наданої відповідачем відповіді Виконавчого комітету Покровської районної ради м.Кривого Рогу на адресу виконкому Криворізької міської ради ОСОБА_1 дві кімнати в квартирі АДРЕСА_1 розподілені рішенням виконкому 16.09.2020 року. З лютого 2015 по вересень 2020 року житлові приміщення не вдавалося розподілити у зв`язку з відсутністю бажаючих вселитися і мешкати в одній квартирі з іншим мешканцем квартири (а.с.203).

Згідно виписки по особовому рахунку зазначено, що наймач квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_1 (а.с.14).

Ордер, який є належним доказом надання належного відповідачу майна у користування ОСОБА_1 до справи не надано.

На думку колегії суддів сукупність вказаних вище доводів підтверджує, що суд при вирішенні спору вірно взяв до уваги саме відомості про власника частини квартири відповідача по справі і стягнув заборгованість за період, щодо якого відповідач не підтвердив право користування його майном іншою особою.

Тому доводи скаржника про те, що суд в порушення норм процесуального права не залучив до участі у справі реального користувача спірного приміщення ОСОБА_1 та співвласника вказаної квартири громадянина ОСОБА_2 необґрунтовані.

Спір заявлений до належного відповідача і вірно вирішений судом першої інстанції.

Апелянтом не доведено, як вирішення даного спору щодо визначеного позивачем відповідача (власника майна) та стягнення суми заборгованості за отримані послуги пропорційно його частці у праві власності, може стосуватися прав та обов`язків ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (при вирішенні питання стягнення заборгованості за період до прийняття рішення про передачу їй спірного житла).

Колегія суддів зауважує, що розгляд даної справи у суді першої інстанції відбувався за участі представників сторін.

Відповідно до ст. 47 Господарського процесуального кодексу України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо іншої сторони діє в судовому процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права або обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Приписи ст.48 Господарського процесуального кодексу України унормовують, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених в частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідне клопотання Криворізької міської Ради про залучення співвідповідачів до участі у справі відповідач не подавав суду.

Щодо посилання скаржника про те, що балансоутримувачем зазначеного житла виступає Департамент розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради, тому відповідач не має підстав для відповідальності, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 325 Цивільного кодексу України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи.

У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (ст. 327 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.4 ст.319 та ст.322 Цивільного Кодексу України, власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово- комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

В розумінні вказаних норм судова колегія не вбачає підстав для покладення відповідальності на балансоутримувача належного відповідачу майна.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що на Криворізьку міську раду як співвласника покладається обов`язок утримання в спірний період квартири, яка складає кімнату №3 та №4 за адресою: АДРЕСА_4 , в тому числі і обов`язок сплати житлово-комунальних послуг у вигляді постачання теплової енергії за вказаною адресою.

Колегія суддів звертає увагу, що суд в оскаржуваному рішенні врахував заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача, задовольнив вимоги позивача частково, в сумі 8 729,71 грн. за період листопад 2018 року - квітень 2020 року з урахуванням частки, що належить відповідачу в розмірі 71/100.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням всього вищенаведеного апеляційна скарга Криворізької міської ради є необґрунтовано. Доводи апелянта належними та допустимими доказами висновки оскаржуваного рішення не спростовують. Вимоги скаржника не підлягають задоволенню.

Відтак, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2022 року у справі № 904/7585/21 є законним, обґрунтованим, таким, що ухвалене із дотриманням принципу законності, добросовісності, розумності та справедливості.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2022 року у справі № 904/7585/21залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя І.О. Вечірко

Повний текст складено 21.03.2023 року.