РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.03.2023Справа № 910/1546/23

Господарський суд міста Києва у складі судді Князькова В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Комуніцького Андрія Васильовича, Теорнопільська обл., Тернопільський р-н, с.Великий Глибочок

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД", м. Київ

про стягнення 60 681,76 грн, -

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Комуніцький Андрій Васильович звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" про стягнення основного боргу в сумі 56 407,90 грн, інфляційних втрат в сумі 3573,78 грн та 3% річних в розмірі 700,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх обов`язків за договором про надання транспортних послуг по Україні №230622/1 від 23.06.2022 в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою від 03.02.2023 позов Фізичної особи-підприємця Комуніцького Андрія Васильовича було залишено без руху; встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

10.02.2023 позивачем було подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.02.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1546/23; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного провадження.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином. При цьому, суд зазначає таке.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01021, місто Київ, вул.Грушевського Михайла, будинок 28/2, нежиле приміщення 43. Конверт з ухвалою суду було вручено адресату 21.02.2023, що підтверджується поштовим повідомленням №640.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвалою від 13.02.2023 встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Тобто, останнім строком подачі відзиву на позов було 08.03.2023.

Проте, відповідач відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив.

Наразі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Одночасно, з огляду на те, що до суду не надходило клопотань учасників справи або одного з них в порядку частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, господарський суд розглядає справу без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

23.06.2022 між Фізичною особою-підприємцем Комуніцьким Андрієм Васильовичем (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" (замовник) було укладено договір №230622/1 про надання транспортних послуг по Україні, предметом якого згідно п.1.1 є регламентування взаємовідносин між замовником та виконавцем, які виникають при плануванні га виконанні перевезень вантажів по Україні автомобільним транспортом та розрахункам по них.

У п.1.2 договору №230622/1 від 23.06.2022 вказано, що відповідно до договору виконавець зобов`язується доставити ввірений йому згідно замовлення вантаж до пункту розвантаження та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а замовник зобов`язується сплатити за це перевезення встановлену плату.

Пунктами 6.1, 6.2 договору №230622/1 від 23.06.2022 визначено, що всі оплати до договору здійснюються шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів по реквізитам, що вказані в рахунку-фактурі (претензії). При виставленні рахунку і наданні/ підписанні акту наданих послуг сторони зобов`язані застосовувати положення, які викладені у розділі 9 цього Договору.

Згідно п.6.3 договору №230622/1 від 23.06.2022 замовник повинен сплатити виконавцю плату за надані послуги протягом 10 (десяти) банківських днів після виконання Виконавцем всіх наступних умов: (і) наявність оригіналу підписаного обома сторонами цього договору та підписання обома сторонами акту виконаних робіт; (іі) вчинення виконавцем усіх дій, передбачених чинним законодавством України, щодо оформлення та реєстрації податкових накладних впродовж 2 (двох) робочих днів від дати здійснення операції (дати первинних документів).

Виконавець протягом 5 (п`яти) календарних днів після здійснення перевезення зобов`язаний створити, належним чином скласти акт виконаних робіт (наданих послуг) та надіслати замовнику через сервіс «Вчасно» з урахуванням положень розділу 9 цього договору. Наступний пакет документів мас бути відправлений виконавцем протягом 5 (п`яти) календарних днів після здійснення перевезення поштою або кур`єрською поштою на адресу замовника, вказану в даному договорі: - рахунок-фактура; - товарно-транспортна накладна (п.6.4 договору №230622/1 від 23.06.2022).

Даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 23 червня 2023 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх здійснення (п.11.1 договору №230622/1 від 23.06.2022).

Суд звертає увагу на те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018 по справі №5023/3905/12.

Слід зауважити, що на теперішній час договір №230622/1 від 23.06.2022 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №230622/1 від 23.06.2022 як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що Фізичною особою-підприємцем Комуніцьким Андрієм Васильовичем було надано, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" прийнято транспортні послуги по марштруту м.Сквира, Білоцерківський р-н, Київська область - м.Ізмаїл, Одеська обл. на загальну суму 56 407,90 грн, про що сторонами складено та підписано акт надання послуг №11 від 28.06.2022.

Згідно змісту квитанції №1 від 12.07.2022 про прийняття документа, позивачем було зареєстровано податкову накладну №12 від 28.06.2022 на суму 56407,90 грн.

Проте, як вказує позивач, відповдачем транспортні послуги оплачено не було, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Пунктами 6.1, 6.2 договору №230622/1 від 23.06.2022 визначено, що всі оплати до договору здійснюються шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів по реквізитам, що вказані в рахунку-фактурі (претензії). При виставленні рахунку і наданні/ підписанні акту наданих послуг сторони зобов`язані застосовувати положення, які викладені у розділі 9 цього Договору.

Згідно п.6.3 договору №230622/1 від 23.06.2022 замовник повинен сплатити виконавцю плату за надані послуги протягом 10 (десяти) банківських днів після виконання Виконавцем всіх наступних умов: (і) наявність оригіналу підписаного обома сторонами цього договору та підписання обома сторонами акту виконаних робіт; (іі) вчинення виконавцем усіх дій, передбачених чинним законодавством України, щодо оформлення та реєстрації податкових накладних впродовж 2 (двох) робочих днів від дати здійснення операції (дати первинних документів).

Як було встановлено вище, Фізичною особою-підприємцем Комуніцьким Андрієм Васильовичем було надано, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" прийнято транспортні послуги по марштруту м.Сквира, Білоцерківський р-н, Київська область - м.Ізмаїл, Одеська обл. на загальну суму 56 407,90 грн, про що сторонами складено та підписано акт надання послуг №11 від 28.06.2022. На оплату вказаних послуг виконавцем було виставлено відповідний рахунок.

Згідно змісту квитанції №1 від 12.07.2022 про прийняття документа, позивачем було зареєстровано податкову накладну №12 від 28.06.2022 на суму 56407,90 грн.

Отже, виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку, що строк внесення Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" плати транспортні послуги згідно акту надання послуг №11 від 28.06.2022 на суму 56 407,90 грн, настав.

Проте, всупереч умов договору №11 від 28.06.2022 замовником не було належним чином виконано свої обов`язки в частині оплати транспортних послуг згідно акту №11 від 28.06.2022 на суму 56 407,90 грн.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Проте, всупереч наведеного вище, відповідачем обставин відсутності заборгованості перед Фізичною особою-підприємцем Комуніцьким Андрієм Васильовичем в розмірі 56 407,90 грн належним чином доказово не спростовано.

За таких обставин, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Фізичної особи-підприємця Комуніцького Андрія Васильовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" в частині стягнення основного боргу на суму 56 407,90 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення нарахувань, які передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України ) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

З огляду на порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором №230622/1 від 23.06.2022, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення інфляційних втрат в сумі 3573,78 грн та 3% річних в розмірі 700,08 грн.

Щодо визначеного позивачем періоду нарахування суд зазначає таке.

Про на застосування заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання виникає у сторони наступного дня за днем останнього строку внесення плати.

Як вказувалось вище, згідно п.6.3 договору №230622/1 від 23.06.2022 замовник повинен сплатити виконавцю плату за надані послуги протягом 10 (десяти) банківських днів після виконання Виконавцем всіх наступних умов: (і) наявність оригіналу підписаного обома сторонами цього договору та підписання обома сторонами акту виконаних робіт; (іі) вчинення виконавцем усіх дій, передбачених чинним законодавством України, щодо оформлення та реєстрації податкових накладних впродовж 2 (двох) робочих днів від дати здійснення операції (дати первинних документів).

Судом було встановлено, що Фізичною особою-підприємцем Комуніцьким Андрієм Васильовичем було надано, а Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" прийнято транспортні послуги по марштруту м.Сквира, Білоцерківський р-н, Київська область - м.Ізмаїл, Одеська обл. на загальну суму 56 407,90 грн, про що сторонами складено та підписано акт надання послуг №11 від 28.06.2022.

Згідно змісту квитанції №1 від 12.07.2022 про прийняття документа, позивачем було зареєстровано податкову накладну №12 від 28.06.2022 на суму 56407,90 грн.

Отже, виходячи з наведеного, строк внесення плати за надані послуги повинно бути розраховано саме виходячи із дати виконання сукупності всіх умов, які визначено у п.6.3 укладеного між сторонами правчину, а отже, початок 10-денного строку (банківські дні) починає свій перебіг після реєстрації податкової накладної, тобто після 12.07.2023.

Тобто, обгрунтованим є нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період 27.07.2022 по 09.12.2022 (в межах періоду, який визначено позивачем).

Отже, обгрунтованим є стягенення з відповідача 3% річних на суму 630,53 грн та інфялційних втрат в розмірі 3156,82 грн (серпень-жовтень 2022, тобто, в межах періоду, який визначено позивачем).

За таких обставин, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Комуніцького Андрія Васильовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" в частині стягнення нарахувань що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, підлягають задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1-2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Наразі, обгрунтовуючи розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 17 500 грн позивачем надано суду: ордер серії АО №1079247 від 24.01.2023; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; рахунок - акт №01056-1 від 20.01.2023 на суму 19770 грн; платіжну інструкцію №186529067 від 23.01.2023 на суму 19770 грн.

Оцінюючи вказані докази, суд зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України ).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України ); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Разом з тим чинне процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За положенням частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 частини третьої цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 Рішення від 02.11.2004 N 15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 по справі №922/1964/21 вказала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Судом вище вказувалось, що обгрунтовуючи розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду, в тому числі, рахунок - акт №01056-1 від 20.01.2023 на суму 19770 грн, з який послуги на суму 17500 грн.

У вказаному рахунку-акті вказано, що оплата останнього означає згоду замовника з наведеними виконаними роботами, наданими послугами і понесеними витратами та прирівнюється до підписання рахунку-акту замовником послуг (у даному випадку позивачем).

Зі змісту вказаного акту вбачається, що вартість послуг на професійну правничу допомогу в сумі 19770 грн включає в себе: підготовку та подачу позовної заяви про стягнення боргу на загальну суму 7500 грн; представництво інтересів в суді вартістю 5000 грн; підготовку та подачу відповіді на відзив вартістю 5000 грн.

Проте, суд не погоджується з наведеними розрахунком позивача, оскільки фактично представництво інтересів в суді та підготовка й подача відповіді на відзив вартістю адвокатом надані в межах розгляду справи не були, оскільки ухвалою про відкриття провадження у справі постановлено було здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін, а відповідь на відзив позивачем не подавалась.

Тобто, за висновками суду, позивачем належним чином було доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду справи на суму 7500 грн, а отже, сама означена сума має бути розподілена судом між сторонами за наслідками вирішення спору.

Частиною 4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, з огляду на висновки суду стосовно часткового задоволення позовних вимог, витрати на оплату судового збору в розмірі 2684 грн, а також витрати позивача в сумі 9770 грн на правничу допомогу адвоката покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 145, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Комуніцького Андрія Васильовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" про стягнення основного боргу в сумі 56 407,90 грн, інфляційних втрат в сумі 3573,78 грн та 3% річних в розмірі 700,08 грн - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІМК ТРЕЙД" (01021, місто Київ, вул.Грушевського Михайла, будинок 28/2, нежиле приміщення 43, ) на користь Фізичної особи-підприємця Комуніцького Андрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , іпн НОМЕР_1 ) основний борг в сумі 56407,90 грн, 3% річних в розмірі 630,53 грн, інфляційні втрати в сумі 3156,82 грн, судовий збір в сумі 2662,48 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7439,87 грн.

3. В задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 69,55 грн та інфляційних втрат на суму 416,96 грн відмовити.

4. Судовий збір в сумі 21,52 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10060,13 грн залишити за позивачем.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного господарського суду.

Повний текст складено 16.03.2023.

Суддя В.В. Князьков